11
1 A stalo se, že se na jednom místě modlil, a když přestal, řekl mu jeden z jeho učedníků: “Pane, nauč nás modlit se, tak jako Jan vyučoval své učedníky.” 2 Řekl jim tedy: “Když se modlíte, říkejte: Otče náš, který jsi v nebesích, ať se posvětí tvé jméno! Ať přijde tvé království! Ať se stane tvoje vůle jako v nebi, [tak] i na zemi. 3 Náš denní chléb nám dávej každý den. 4 A odpusť nám naše hříchy; neboť i my odpouštíme každému, kdo se proviňuje proti nám. A neuveď nás do pokušení, ale vysvoboď nás od zlého.” 5 Tehdy jim řekl: “Někdo z vás bude mít přítele, půjde k němu o půlnoci a řekne mu: ‘Příteli, půjče mi tři chleby, 6 protože ke mně přišel z cesty můj přítel a nemám, co bych mu nabídl.’ 7 A on mu zevnitř odpoví: ‘Neobtěžuj mě! Dveře jsou už zavřené a mé děti jsou se mnou v posteli. Nemohu vstát a dát ti [to].’ 8 Říkám vám: i kdyby nevstal a nedal mu [to], protože je jeho přítel, kvůli jeho neodbytnosti se přece zvedne a dá mu, cokoli potřebuje.” 9 “A tak vám říkám: Proste a bude vám dáno, hledejte a naleznete, tlučte a bude vám otevřeno. 10 Neboť každý, kdo prosí, dostává a kdo hledá, nalézá a tomu, kdo tluče, bude otevřeno. 11 Který z vás, otců, podá svému synu kámen, když ho prosí o chléb? Anebo o rybu - podá mu snad místo ryby hada? 12 Anebo když poprosí o vejce, podá mu snad štíra? 13 Jestliže tedy vy, kteří jste zlí, umíte dávat svým dětem dobré dary, čím více [váš] nebeský Otec dá Ducha Svatého těm, kdo ho prosí?” 14 A [Ježíš] vymítal démona a ten byl němý. Když pak démon vyšel, stalo se, že ten němý promluvil. A zástupy se divily. 15 Někteří z nich ale řekli: “Vymítá démony skrze Belzebula, knížete démonů.” 16 Jiní ho zase pokoušeli [tím], [že] od něj chtěli znamení z nebe. 17 On ale znal jejich myšlenky a řekl jim: “Každé království rozdělené [samo] proti sobě pustne a dům [rozdělený] proti domu padá. 18 Je-li tedy i Satan rozdělen [sám] proti sobě, jak jeho království obstojí? Říkáte přece, že vymítám démony skrze Belzebula. 19 A pokud já vymítám démony Belzebulem, kým [je] vymítají vaši synové? Oni proto budou vašimi soudci. 20 Vymítám-li však démony Božím prstem, jistě k vám přišlo Boží království. 21 Když silný ozbrojenec hlídá svůj palác, jeho majetek je v klidu. 22 Ale když na [něj] přijde [někdo] silnější než on a přemůže ho, vezme mu všechnu výzbroj, na kterou spoléhal, a jeho kořisti rozdělí. 23 Kdo není se mnou, je proti mně, a kdo neshromažďuje se mnou, rozptyluje.” 24 “Když nečistý duch vyjde z člověka, chodí po suchých místech a hledá odpočinek. A když [ho] nenajde, říká: ‘Vrátím se do svého domu, odkud jsem vyšel.’ 25 A když přijde, nalezne [ho] vymetený a ozdobený. 26 Tehdy jde a přibere sedm jiných duchů, horších, než [je] sám. Pak vejdou [dovnitř] a bydlí tam a poslední věci toho člověka jsou horší než první.” 27 A když to říkal, stalo se, že jedna žena ze zástupu pozdvihla hlas a řekla mu: “Blaze lůnu, které tě nosilo, a prsům, které jsi sál!” 28 Ale on řekl: “Spíše blaze těm, kdo slyší Boží slovo a dodržují je.” 29 A když se [k němu] scházely zástupy, začal říkat: “Toto pokolení je zlé. Vyhledává znamení, ale [žádné] znamení mu nebude dáno, kromě znamení proroka Jonáše. 30 Neboť jako se Jonáš stal znamením pro Ninivské, tak bude i Syn člověka [znamením] pro toto pokolení. 31 Královna jihu povstane na soudu s muži tohoto pokolení a odsoudí je, neboť přijela z kraje světa, aby slyšela Šalomounovu moudrost, a hle, zde [je] více než Šalomoun. 32 Muži [z] Ninive povstanou na soudu s tímto pokolením a odsoudí je, neboť po Jonášově kázání činili pokání, a hle, zde [je] více než Jonáš.” 33 “Nikdo, když rozsvítí lampu, nestaví [ji] do skrýše ani pod nádobu, ale na stojan, aby ti, kdo vcházejí, viděli světlo. 34 Lampou těla je oko. Pokud je tedy tvé oko prosté, je jasné i celé tvé tělo. Jakmile je však zlé, [je] i tvé tělo temné. 35 Dej tedy pozor, aby světlo, které je v tobě, nebylo tmou. 36 Když pak [bude] celé tvé tělo jasné a nebude mít žádnou temnou část, bude celé [tak] jasné, jako když tě lampa ozařuje svým jasem.” 37 A když mluvil, prosil ho jeden farizeus, aby u něho poobědval. Vešel tedy a posadil se [za stůl]. 38 A když [to] ten farizeus uviděl, podivil se, že se před obědem nejdříve neumyl. 39 Pán mu tedy řekl: “Vy farizeové teď čistíte pohár a mísu zvenčí, ale vaše nitro je plné zlodějství a ničemnosti. 40 Blázni! Zdali Ten, který stvořil vnějšek, nestvořil také vnitřek? 41 Raději tedy dávejte jako milosrdný dar to, co [máte] uvnitř, a hle, všechno vám bude čisté. 42 Ale běda vám farizeům, že odevzdáváte desátky z máty a z routy a z každé byliny, ale pomíjíte právo a Boží lásku. Tyto věci [jste] měli dělat a tamty neopomíjet. 43 Běda vám farizeům, neboť milujete čestná sedadla na shromážděních a zdravení na tržištích. 44 Běda vám, zákoníci a farizeové, [vy] pokrytci, neboť jste jako nezřetelné hroby - lidé po nich chodí, ani [to] nevědí.” 45 Jeden z učených v Zákoně mu tedy odpověděl: “Mistře, když takhle mluvíš, haníš i nás.” 46 Ale on řekl: “I vám učeným v Zákoně běda, neboť zatěžujete lidi neúnosnými břemeny a sami se těch břemen nedotýkáte ani jedním prstem. 47 Běda vám, protože stavíte hroby proroků, které vaši otcové zabili, 48 a tak dosvědčujete a schvalujete skutky svých otců. Oni je totiž zabili a vy jim stavíte hroby. 49 Proto také Boží moudrost řekla: ‘Pošlu k nim proroky a apoštoly a z těch [některé] zabijí a [jiné] budou pronásledovat,’ 50 aby od tohoto pokolení byla vyžádána krev všech proroků prolitá od založení světa, 51 od Ábelovy krve až po krev Zachariáše, který zahynul mezi oltářem a chrámem. Ano, říkám vám, [že] bude vyžádána od tohoto pokolení. 52 Běda vám učeným v Zákoně, neboť jste vzali klíč poznání! Sami jste nevešli a těm, kdo vcházeli, jste zabránili.” 53 A když jim to řekl, začali na něj zákoníci a farizeové prudce dotírat a nutili ho mluvit o mnoha věcech. 54 Dělali mu nástrahy a snažili se ho chytit za slovo, aby ho mohli obžalovat.