\NormalFont\ShortTitle{SALME}

{\MT SALME


\par }\PsalmChap{1}{\PP \VerseOne{1}Salig den Mand, som ikke går efter gudløses Råd, står på Synderes Vej eller sidder i Spotteres Lag,

\VS{2}men har Lyst til HERRENS Lov, og som grunder på hans Lov både Dag og Nat.

\VS{3}Han er som et Træ, der, plantet ved Bække, bærer sin Frugt til rette Tid, og Bladene visner ikke: Alt, hvad han gør, får han Lykke til.

\VS{4}De gudløse derimod er som Avner, Vinden bortvejrer.

\VS{5}Derfor består de gudløse ikke i Dommen og Syndere ej i retfærdiges Menighed.

\VS{6}Thi HERREN kender retfærdiges Vej, men gudløses Vej brydes af.



\par }\PsalmChap{2}{\PP \VerseOne{1}Hvorfor fnyser Hedninger, hvi pønser Folkefærd på, hvad fåfængt er?

\VS{2}Jordens Konger rejser sig, Fyrster samles til Råd mod HERREN og mod hans Salvede:

\VS{3}“Lad os sprænge deres Bånd og kaste Rebene af os!”

\VS{4}Han, som troner i Himlen, ler, Herren, han spotter dem.

\VS{5}Så taler han til dem i Vrede, forfærder dem i sin Harme:

\VS{6}“Jeg har dog indsat min Konge på Zion, mit hellige Bjerg!”

\VS{7}Jeg kundgør HERRENS Tilsagn. Han sagde til mig: “Du er min Søn, jeg har født dig i Dag!

\VS{8}Bed mig, og jeg giver dig Hedningefolk til Arv og den vide Jord i Eje;

\VS{9}med Jernspir skal du knuse dem og sønderslå dem som en Pottemagers Kar!”

\VS{10}Og nu, I Konger, vær kloge, lad eder råde, I Jordens Dommere,

\VS{11}tjener HERREN i Frygt, fryd jer med Bæven!

\VS{12}Kysser Sønnen*, at ikke han vredes og I forgår! Snart blusser hans Vrede op. Salig hver den, der lider på ham! $\{$ [*måske skal der læses: Kys hans Fødder.] $\}$



\par }\PsalmChap{3}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David, da han flygtede for sin Søn Absalom.

\VS{2}HERRE, hvor er mine Fjender mange! Mange er de, som rejser sig mod mig,

\VS{3}mange, som siger om min Sjæl: “Der er ingen Frelse for ham hos Gud!” - Sela*. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{4}Men, HERRE, du er et Skjold for mig, min Ære og den, der løfter mit Hoved.

\VS{5}Jeg råber højlydt til HERREN, han svarer mig fra sit hellige Bjerg. - Sela.

\VS{6}Jeg lagde mig og sov ind, jeg vågned, thi HERREN holder mig oppe.

\VS{7}Jeg frygter ikke Titusinder af Folk, som trindt om lejrer sig mod mig.

\VS{8}Rejs dig, HERRE, frels mig, min Gud, thi alle mine Fjender slog du på Kind, du brød de gudløses Tænder!

\VS{9}Hos HERREN er Frelsen; din Velsignelse over dit Folk! - Sela.



\par }\PsalmChap{4}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren*. Med Strengespil. En Salme af David. $\{$ [*dvs. til Brug ved Gudstjenesten.] $\}$

\VS{2}Svar, når jeg råber, min Retfærds Gud! I Trængsel skaffede du mig Rum. Vær nådig og hør min Bøn!

\VS{3}Hvor længe, I Mænd, skal min Ære skændes? Hvor længe vil I elske Tomhed, søge Løgn? - Sela.

\VS{4}Vid dog, at HERREN er mig underfuldt god; når jeg påkalder HERREN, hører han mig.

\VS{5}Vredes kun, men forsynd eder ikke, tænk efter på eders Leje og ti! - Sela.

\VS{6}Bring rette Ofre og stol på HERREN!

\VS{7}Mange siger: “Hvo bringer os Lykke?” Opløft på os dit Åsyns Lys!

\VS{8}HERRE, du skænked mit Hjerte en Glæde, større end deres, da Korn og Most flød over.

\VS{9}I Fred går jeg til Hvile og slumrer straks, thi, HERRE, du lader mig bo alene i Tryghed.



\par }\PsalmChap{5}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. El-hannehilot*. En Salme af David. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{2}HERRE, lyt til mit Ord og agt på mit suk,

\VS{3}lån Øre til mit Nødråb, min Konge og Gud, thi jeg beder til dig!

\VS{4}Årle hører du, HERRE, min Røst, årle bringer jeg dig min Sag og spejder.

\VS{5}Thi du er ikke en Gud, der ynder Ugudelighed, den onde kan ikke gæste dig,

\VS{6}for dig skal Dårer ej træde frem, du hader hver Udådsmand,

\VS{7}tilintetgør dem, der farer med Løgn; en blodstænkt, svigefuld Mand er HERREN en Afsky.

\VS{8}Men jeg kan gå ind i dit Hus af din store Nåde og vendt mod dit hellige Tempel bøje mig i din Frygt.

\VS{9}Så led mig for mine Fjenders Skyld i din Retfærd, HERRE, jævn din Vej for mit Ansigt!

\VS{10}Thi blottet for Sandhed er deres Mund, deres Hjerte en Afgrund, Struben en åben Grav, deres Tunge er glat.

\VS{11}Døm dem, o Gud, lad dem falde for egne Rænker, bortstød dem for deres Synders Mængde, de trodser jo dig.

\VS{12}Lad alle glædes, som lider på dig, evindelig frydes, skærm dem, som elsker dit Navn, lad dem juble i dig!

\VS{13}Thi du velsigner den retfærdige, HERRE, du dækker ham med Nåde som Skjold.



\par }\PsalmChap{6}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Med Strengespil. Efter den ottende*. En Salme af David. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning; jfr. 1 Krøn 15, 21. Sl. 12, 1.] $\}$

\VS{2}HERRE, revs mig ej i din Vrede, tugt mig ej i din Harme,

\VS{3}vær mig nådig, Herre, jeg sygner hen, mine Ledemod skælver, læg mig, Herre!

\VS{4}Såre skælver min Sjæl; o HERRE, hvor længe endnu?

\VS{5}Vend tilbage, HERRE, og frels min Sjæl, hjælp mig dog for din Miskundheds Skyld!

\VS{6}Thi i Døden kommes du ikke i Hu, i Dødsriget hvo vil takke dig der?

\VS{7}Jeg er så træt af at sukke; jeg væder hver Nat mit Leje, bader med Tårer min Seng;

\VS{8}mit Øje hentæres af Sorg, sløves for alle mine Fjenders Skyld.

\VS{9}Vig fra mig, alle I Udådsmænd, thi HERREN har hørt min Gråd,

\VS{10}HERREN har hørt min Tryglen, min Bøn tager HERREN imod.

\VS{11}Beskæmmes skal alle mine Fjender og såre forfærdes, brat skal de vige med Skam.



\par }\PsalmChap{7}{\PP \VerseOne{1}En Sjiggajon* af David, som han sang for HERREN i anledning af Benjaminitten Kusj' Ord. $\{$ [*Navn på en slags Sang; i øvrigt af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{2}HERRE min Gud, jeg lider på dig, frels mig og fri mig fra hver min Forfølger,

\VS{3}at han ej som en Løve skal rive mig sønder, bortrive, uden at nogen befrier.

\VS{4}HERRE min Gud, har jeg handlet så, er der Uret i mine Hænder,

\VS{5}har jeg voldet dem ondt, der holdt Fred med mig, uden Årsag gjort mine Fjender Men,

\VS{6}så forfølge og indhente Fjenden min Sjæl, han træde mit Liv til Jorden og kaste min Ære* i Støvet. - Sela. $\{$ [*dvs. Sjæl.] $\}$

\VS{7}HERRE, stå op i din Vrede, rejs dig imod mine Fjenders Fnysen, vågn op, min Gud, du sætte Retten!

\VS{8}Lad Folkeflokken samles om dig, tag Sæde over den hist i det høje!

\VS{9}HERREN dømmer Folkeslag. Mig dømme du, HERRE, efter min Retfærd og Uskyld!

\VS{10}På gudløses Ondskab gøre du Ende, støt den retfærdige, du, som prøver Hjerter og Nyrer, retfærdige Gud.

\VS{11}Mit Skjold er hos Gud, han frelser de oprigtige af Hjertet;

\VS{12}retfærdig som Dommer er Gud, en Gud, der hver Dag vredes.

\VS{13}Visselig hvæsser han* atter sit Sværd, han spænder sin Bue og sigter; $\{$ [*dvs. den Gudløse.] $\}$

\VS{14}men mod sig selv har han rettet de dræbende Våben, gjort sine Pile til brændende Pile.

\VS{15}Se, han undfanger Tomhed, svanger med Ulykke føder han Blændværk;

\VS{16}han grov en Grube, han huled den ud, men faldt i den Grav, han gjorde.

\VS{17}Ulykken falder ned på hans Hoved, hans Uret rammer hans egen Isse.

\VS{18}Jeg vil takke HERREN for hans Retfærd, lovsynge HERREN den Højestes Navn.



\par }\PsalmChap{8}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-haggittit*. En Salme af David. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{2}HERRE, vor Herre, hvor herligt er dit Navn på den vide Jord, du, som bredte din Højhed ud over Himlen!

\VS{3}Af spædes og diendes Mund har du rejst dig et Værn for dine Modstanderes Skyld, for at bringe til Tavshed Fjende og Hævner.

\VS{4}Når jeg ser din Himmel, dine Fingres Værk, Månen og Stjernerne, som du skabte,

\VS{5}hvad er da et Menneske, at du kommer ham i Hu, et Menneskebarn, at du tager dig af ham?

\VS{6}Du gjorde ham lidet ringere end Gud*, med Ære og Herlighed kroned du ham; $\{$ [*den græske Oversettelse: Englene.] $\}$

\VS{7}du satte ham over dine Hænders Værk, alt lagde du under hans Fødder,

\VS{8}Småkvæg og Okser til Hobe, ja, Markens vilde Dyr,

\VS{9}Himlens Fugle og Havets Fisk, alt, hvad der farer ad Havenes Stier.

\VS{10}HERRE, vor Herre, hvor herligt er dit Navn på den vide Jord!



\par }\PsalmChap{9}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-mut-labben*. En Salme af David. $\{$ [*måske et Musikudtryk; Betydningen er ukendt.] $\}$

\VS{2}Jeg vil takke HERREN af hele mit Hjerte, kundgøre alle dine Undere,

\VS{3}glæde og fryde mig i dig, lovsynge dit Navn, du Højeste,

\VS{4}fordi mine Fjender veg, faldt og forgik for dit Åsyn.

\VS{5}Thi du hævded min Ret og min Sag, du sad på Tronen som Retfærds Dommer.

\VS{6}Du trued ad Folkene, rydded de gudløse ud, deres Navn har du slettet for evigt.

\VS{7}Fjenden er borte, lagt øde for stedse, du omstyrted Byer, de mindes ej mer.

\VS{8}Men HERREN troner evindelig, han rejste sin Trone til Dom,

\VS{9}skal dømme Verden med Retfærd, fælde Dom over Folkefærd med Ret.

\VS{10}HERREN blev de fortryktes Tilflugt, en Tilflugt i Trængselstider;

\VS{11}og de stoler på dig, de, som kender dit Navn, thi du svigted ej dem, der søgte dig, HERRE.

\VS{12}Lovsyng HERREN, der bor på Zion, kundgør blandt Folkene, hvad han har gjort!

\VS{13}Thi han, der hævner Blodskyld, kom dem i Hu, han glemte ikke de armes Råb:

\VS{14}“HERRE, vær nådig, se, hvad jeg lider af Avindsmænd, du, som løfter mig op fra Dødens Porte,

\VS{15}at jeg kan kundgøre al din Pris, juble over din Frelse i Zions Datters Porte!”

\VS{16}Folkene sank i Graven, de grov, deres Fod blev hildet i Garnet, de satte.

\VS{17}HERREN blev åbenbar, holdt Dom, den gudløse hildedes i sine Hænders Gerning. - Higgajon Sela*. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{18}Til Dødsriget skal de gudløse fare, alle Folk, der ej kommer Gud i Hu.

\VS{19}Thi den fattige glemmes ikke for evigt, ej skuffes evindelig ydmyges Håb.

\VS{20}Rejs dig, HERRE, lad ikke Mennesker få Magten, lad Folkene dømmes for dit Åsyn;

\VS{21}HERRE, slå dem med Rædsel, lad Folkene kende, at de er Mennesker! - Sela.



\par }\PsalmChap{10}{\PP \VerseOne{1}Hvorfor står du så fjernt, o Herre, hvi dølger du dig i Trængselstider?

\VS{2}Den gudløse jager i Hovmod den arme, fanger ham i de Rænker, han spinder;

\VS{3}thi den gudløse praler af sin Sjæls Attrå, den griske forbander, ringeagter HERREN.

\VS{4}Den gudløse siger i Hovmod: “Han hjemsøger ej, der er ingen Gud”; det er alle hans Tanker.

\VS{5}Dog altid lykkes hans Vej, højt over ham går dine Domme; han blæser ad alle sine Fjender.

\VS{6}Han siger i Hjertet: “Jeg rokkes ej, kommer ikke i Nød fra Slægt til Slægt.”

\VS{7}Hans Mund er fuld af Banden og Svig og Vold, Fordærv og Uret er under hans Tunge;

\VS{8}han lægger sig på Lur i Landsbyer, dræber i Løn den skyldfri, efter Staklen spejder hans Øjne;

\VS{9}han lurer i Skjul som Løve i Krat, på at fange den arme lurer han, han fanger den arme ind i sit Garn;

\VS{10}han dukker sig, sidder på Spring, og Staklerne falder i hans Kløer.

\VS{11}Han siger i Hjertet: “Gud glemmer, han skjuler sit Åsyn; han ser det aldrig.”

\VS{12}Rejs dig, HERRE! Gud, løft din Hånd, de arme glemme du ikke!

\VS{13}Hvorfor skal en gudløs spotte Gud, sige i Hjertet, du hjemsøger ikke?

\VS{14}Du skuer dog Møje og Kvide, ser det og tager det i din Hånd; Staklen tyr hen til dig, du er den faderløses Hjælper.

\VS{15}Knus den ondes, den gudløses Arm, hjemsøg hans Gudløshed, så den ej findes!

\VS{16}HERREN er Konge evigt og altid, Hedningerne er ryddet bort af hans Land;

\VS{17}du har hørt de ydmyges Ønske, HERRE, du styrker deres Hjerte, vender Øret til

\VS{18}for at skaffe fortrykte og faderløse Ret. Ikke skal dødelige mer øve Vold.



\par }\PsalmChap{11}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. Jeg tager min Tilflugt til HERREN! Hvor kan I sige til min Sjæl: “Fly som en Fugl til Bjergene!

\VS{2}Thi se, de gudløse spænder Buen, lægger Pilen til Rette på Strengen for i Mørke at ramme de oprigtige af Hjertet.

\VS{3}Når selv Grundpillerne styrter, hvad gør den retfærdige da?”

\VS{4}HERREN er i sin hellige Hal, i Himlen er HERRENS Trone; på Jorderig skuer hans Øjne ned, hans Blik ransager Menneskens Børn;

\VS{5}retfærdige og gudløse ransager HERREN; dem, der elsker Uret, hader hans Sjæl;

\VS{6}over gudløse sender han Regn af Gløder og Svovl, et Stormvejr er deres tilmålte Bæger.

\VS{7}Thi retfærdig er HERREN, han elsker at øve Retfærd, de oprigtige skuer hans Åsyn!



\par }\PsalmChap{12}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Efter den ottende*. En Salme af David. $\{$ [*se til Sl. 6, 1.] $\}$

\VS{2}HERRE, hjælp, thi de fromme er borte, svundet er Troskab blandt Menneskens Børn;

\VS{3}de taler Løgn, den ene til den anden, med svigefulde Læber og tvedelt Hjerte.

\VS{4}Hver svigefuld Læbe udrydde HERREN, den Tunge, der taler store Ord,

\VS{5}dem, som siger: “Vor Tunge gør os stærke, vore Læber er med os, hvo er vor Herre?”

\VS{6}“For armes Nød og fattiges Suk vil jeg nu stå op”, siger HERREN, “jeg frelser den, som man blæser ad.”

\VS{7}HERRENS Ord er rene Ord, det pure, syvfold lutrede Sølv*. $\{$ [*i den hebr. Tekst er der yderligere to i sammenhængen ufiorståelige Ord.] $\}$

\VS{8}HERRE, du vogter os, værner os evigt mod denne Slægt.

\VS{9}De gudløse færdes frit overalt, når Skarn ophøjes blandt Menneskens Børn.



\par }\PsalmChap{13}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}Hvor længe vil du evigt glemme mig, Herre, hvor længe skjule dit Åsyn for mig?

\VS{3}Hvor længe skal jeg huse Sorg i min Sjæl, Kvide i Hjertet Dag og Nat? Hvor længe skal Fjenden ophøje sig over mig?

\VS{4}Se til og svar mig, HERRE min Gud, klar mine Øjne, så jeg ej sover ind i Døden

\VS{5}og min Fjende skal sige: “Jeg overvandt ham!” mine Uvenner juble, fordi jeg vakler!

\VS{6}Dog stoler jeg fast på din Miskundhed, lad mit Hjerte juble over din Frelse! Jeg vil synge for HERREN, thi han var mig god!



\par }\PsalmChap{14}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. Dårerne siger i Hjertet: “Der er ingen Gud!” Slet og afskyeligt handler de, ingen gør godt.

\VS{2}HERREN skuer ned fra Himlen på Menneskens Børn for at se, om der findes en forstandig, nogen, der søger Gud.

\VS{3}Afveget er alle, til Hobe fordærvet, ingen gør godt, end ikke én!

\VS{4}Er alle de Udådsmænd da uden Forstand, der æder mit Folk, som åd de Brød, og ikke påkalder HERREN?

\VS{5}Af Rædsel gribes de da, thi Gud er i de retfærdiges Slægt.

\VS{6}Gør kun den armes Råd til Skamme, HERREN er dog hans Tilflugt.

\VS{7}Ak, kom dog fra Zion Israels Frelse! Når HERREN vender Folkets Skæbne, skal Jakob juble, Israel glædes!



\par }\PsalmChap{15}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David. HERRE, hvo kan gæste dit Telt, hvo kan bo på dit hellige Bjerg?

\VS{2}Den, som vandrer fuldkomment og øver Ret, taler Sandhed af sit Hjerte,

\VS{3}ikke bagtaler med sin Tunge, ikke volder sin Næste ondt og ej bringer Skam over Ven,

\VS{4}som agter den forkastede ringe, men ærer dem, der frygter HERREN, ej bryder Ed, han svor til egen Skade,

\VS{5}ej låner Penge ud mod Åger og ej tager Gave mod skyldfri. Hvo således gør, skal aldrig rokkes.



\par }\PsalmChap{16}{\PP \VerseOne{1}En Miktam* af David. Vogt mig, Gud, thi jeg lider på dig! $\{$ [*Ordet, hvis Betydning er ukendt, blev af Luther gengivet ved: et gyldent Smykke.] $\}$

\VS{2}Jeg siger til HERREN: “Du er min Herre; jeg har ikke andet Gode end dig.

\VS{3}De hellige, som er i Landet, de er de herlige, hvem al min Hu står til.”

\VS{4}Mange Kvaler rammer dem, som vælger en anden Gud; deres Blodofre vil jeg ikke udgyde, ej tage deres Navn i min Mund.

\VS{5}HERREN er min tilmålte Del og mit Bæger*. Du holder min Arvelod i Hævd. $\{$ [*det Bæger, som tildeles Gæsten.] $\}$

\VS{6}Snorene* faldt mig på liflige Steder, ja, en dejlig Arvelod tilfaldt mig. $\{$ [*Målesnore, hvormed Landet blev udmålt ved Udskiftningen.] $\}$

\VS{7}Jeg vil prise HERREN, der gav mig Råd, mine Nyrer maner mig, selv om Natten.

\VS{8}Jeg har altid HERREN for Øje, han er ved min højre, jeg rokkes ikke.

\VS{9}Derfor glædes mit Hjerte, min Ære* jubler, endogså mit Kød skal bo i Tryghed. $\{$ [*dvs. min Sjæl. 1 Mos. 49, 6.] $\}$

\VS{10}Thi Dødsriget giver du ikke min Sjæl, lader ikke din hellige skue Graven*. $\{$ [*den græske Oversættelse: Forrådnelse.] $\}$

\VS{11}Du lærer mig Livets Vej; man mættes af Glæde for dit Åsyn, Livsalighed er i din højre for evigt.



\par }\PsalmChap{17}{\PP \VerseOne{1}En Bøn af David. HERRE, hør en retfærdig Sag, lyt til min Klage, lån Øre til Bøn fra svigløse Læber!

\VS{2}Fra dig skal min Ret udgå, thi hvad ret er, ser dine Øjne.

\VS{3}Prøv mit Hjerte, se efter om Natten, ransag mig, du finder ej Svig hos mig.

\VS{4}Ej synded min Mund, hvad end Mennesker gjorde; ved dine Læbers Ord vogted jeg mig for Voldsmænds Veje;

\VS{5}mine Skridt har holdt dine Spor, jeg vaklede ej på min Gang.

\VS{6}Jeg råber til dig, thi du svarer mig, Gud, bøj Øret til mig, hør på mit Ord!

\VS{7}Vis dig underfuldt nådig, du Frelser for dem, der tyr til din højre for Fjender!

\VS{8}Vogt mig som Øjestenen, skjul mig i dine Vingers Skygge

\VS{9}for gudløse, der øver Vold imod mig, glubske Fjender, som omringer mig;

\VS{10}de har lukket deres Hjerte med Fedt, deres Mund fører Hovmodstale.

\VS{11}De omringer os, overalt hvor vi går, de sigter på at slå os til Jorden.

\VS{12}De er som den rovgriske Løve, den unge Løve, der ligger på Lur.

\VS{13}Rejs dig, HERRE, træd ham i Møde, kast ham til Jorden, fri med dit Sværd min Sjæl fra den gudløses Vold,

\VS{14}fra Mændene, HERRE, med din Hånd, fra dødelige Mænd - lad dem få deres Del i levende Live! Fyld deres Bug med dit Forråd af Vrede, lad Børnene mættes dermed og efterlade deres Børn, hvad de levner!

\VS{15}Men jeg skal i Retfærd skue dit Åsyn, mættes ved din Skikkelse, når jeg vågner.



\par }\PsalmChap{18}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af HERRENS Tjener David, som sang HERREN denne Sang, dengang HERREN havde frelst ham af alle hans Fjenders og af Sauls Hånd.

\VS{2}Han sang: HERRE, jeg har dig hjerteligt kær, min Styrke!

\VS{3}HERRE, min Klippe, min Borg, min Befrier, min Gud, mit Bjerg, hvortil jeg tyr, mit Skjold, mit Frelseshorn, mit Værn!

\VS{4}Jeg påkalder HERREN, den Højlovede, og frelses fra mine Fjender.

\VS{5}Dødens Reb omsluttede mig, Ødelæggelsens Strømme forfærdede mig,

\VS{6}Dødsrigets Reb omspændte mig, Dødens Snarer faldt over mig;

\VS{7}i min Vånde påkaldte jeg HERREN og råbte til min Gud. Han hørte min Røst fra sin Helligdom, mit Råb fandt ind til hans Øren!

\VS{8}Da rystede Jorden og skjalv, Bjergenes Grundvolde bæved og rysted, thi hans Vrede blussede op.

\VS{9}Røg for ud af hans Næse, fortærende Ild af hans Mund, Gløder gnistrede fra ham.

\VS{10}Han sænkede Himlen, steg ned med Skymulm under sine Fødder;

\VS{11}båret af Keruber fløj han, svæved på Vindens Vinger;

\VS{12}han omgav sig med Mulm som en Bolig, mørke Vandmasser, vandfyldte Skyer.

\VS{13}Fra Glansen foran ham for der Hagl og Ildgløder gennem hans Skyer.

\VS{14}HERREN tordned fra Himlen, den Højeste lod høre sin Røst, Hagl og Ildgløder.

\VS{15}Han udslynged Pile, adsplittede dem*, Lyn i Mængde og skræmmede dem. $\{$ [*Fjenderne. 1 Sam. 7, 10.] $\}$

\VS{16}Vandenes Bund kom til Syne, Jordens Grundvolde blottedes ved din Trussel, HERRE, for din Vredes Pust.

\VS{17}Han udrakte Hånden fra det høje og greb mig, drog mig op af de vældige Vande,

\VS{18}frelste mig fra mine mægtige Fjender, fra mine Avindsmænd; de var mig for stærke.

\VS{19}På min Ulykkes Dag faldt de over mig, men HERREN blev mig til Værn.

\VS{20}Han førte mig ud i åbent Land, han frelste mig, thi han havde Behag i mig.

\VS{21}HERREN gengældte mig efter min Retfærd, lønned mig efter mine Hænders Uskyld;

\VS{22}thi jeg holdt mig til HERRENS Veje, svigted i Gudløshed ikke min Gud;

\VS{23}hans Bud stod mig alle for Øje, hans Lov skød jeg ikke fra mig.

\VS{24}Ustraffelig var jeg for ham og vogtede mig for Brøde.

\VS{25}HERREN lønned mig efter min Retfærd, mine Hænders Uskyld, som stod ham for Øje!

\VS{26}Du viser dig from mod den fromme, retsindig mod den retsindige,

\VS{27}du viser dig ren mod den rene og vrang mod den svigefulde.

\VS{28}De arme giver du Frelse, hovmodiges Øjne Skam!

\VS{29}Ja, min Lampe lader du lyse, HERRE, min Gud opklarer mit Mørke.

\VS{30}Thi ved din Hjælp søndrer jeg Mure, ved min Guds Hjælp springer jeg over Volde.

\VS{31}Fuldkommen er Guds Vej, lutret er HERRENS Ord. Han er et Skjold for alle, der sætter deres Lid til ham.

\VS{32}Ja, hvem er Gud uden HERREN, hvem er en Klippe uden vor Gud,

\VS{33}den Gud, der omgjorded mig med Kraft, jævnede Vejen for mig,

\VS{34}gjorde mine Fødder som Hindens og gav mig Fodfæste på Højene,

\VS{35}oplærte min Hånd til Krig, så mine Arme spændte Kobberbuen!

\VS{36}Du gav mig din Frelses Skjold, din højre støttede mig, din Nedladelse gjorde mig stor;

\VS{37}du skaffede Plads for mine Skridt, mine Ankler vaklede ikke.

\VS{38}Jeg jog mine Fjender, indhentede dem, vendte først om, da de var gjort til intet,

\VS{39}slog dem ned, så de ej kunde rejse sig, men lå faldne under min Fod.

\VS{40}Du omgjorded mig med Kraft til Kampen, mine Modstandere tvang du i Knæ for mig;

\VS{41}du slog mine Fjender på Flugt, mine Avindsmænd rydded jeg af Vejen.

\VS{42}De råbte, men ingen hjalp, til HERREN, han svared dem ikke.

\VS{43}Jeg knuste dem som Støv for Vinden, fejed dem bort som Gadeskarn.

\VS{44}Du friede mig af Folkekampe, du satte mig til Folkeslags Høvding; nu tjener mig ukendte Folk;

\VS{45}hører de om mig, lyder de mig, Udlandets Sønner kryber for mig;

\VS{46}Udlandets Sønner vansmægter, slæber sig frem af deres Skjul.

\VS{47}HERREN lever, højlovet min Klippe, ophøjet være min Frelses Gud,

\VS{48}den Gud, som giver mig Hævn, tvinger Folkeslag under min Fod

\VS{49}og frier mig fra mine vrede Fjender! Du ophøjer mig over mine Modstandere, fra Voldsmænd frelser du mig.

\VS{50}HERRE, derfor priser jeg dig blandt Folkene og lovsynger dit Navn,

\VS{51}du, som kraftig hjælper din Konge og viser din Salvede Miskundhed, David og hans Æt evindelig.



\par }\PsalmChap{19}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}Himlen forkynder Guds Ære, Hvælvingen kundgør hans Hænders værk.

\VS{3}Dag bærer Bud til Dag, Nat lader Nat det vide.

\VS{4}Uden Ord og uden Tale, uden at Lyden høres,

\VS{5}når Himlens Røst over Jorden vide, dens Tale til Jorderigs Ende. På Himlen rejste han Solen et Telt;

\VS{6}som en Brudgom går den ud af sit Kammer, er glad som en Helt ved at løbe sin Bane,

\VS{7}rinder op ved Himlens ene Rand, og dens Omløb når til den anden. Intet er skjult for dens Glød.

\VS{8}HERRENS Lov er fuldkommen, kvæger Sjælen, HERRENS Vidnesbyrd holder, gør enfoldig viis,

\VS{9}HERRENS Forskrifter er rette, glæder Hjertet, HERRENS Bud er purt, giver Øjet Glans,

\VS{10}HERRENS Frygt er ren, varer evigt, HERRENS Lovbud er Sandhed, rette til Hobe,

\VS{11}kostelige fremfor Guld, ja fint Guld i Mængde, søde fremfor Honning og Kubens Saft.

\VS{12}Din Tjener tager og Vare på dem; at holde dem lønner sig rigt.

\VS{13}Hvo mærker selv, at han fejler? Tilgiv mig lønlige Brøst!

\VS{14}Værn også din Tjener mod frække, ej råde de over mig! Så bliver jeg uden Lyde og fri for svare Synder.

\VS{15}Lad min Munds Ord være dig til Behag, lad mit Hjertes Tanker nå frem for dit Åsyn, HERRE, min Klippe og min Genløser!



\par }\PsalmChap{20}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}På trængselens dag bønhøre Herren dig, værne dig Jakobs Guds Navn!

\VS{3}Han sende dig Hjælp fra Helligdommen, fra Zion styrke han dig;

\VS{4}han komme alle dine Afgrødeofre i Hu og tage dit Brændoffer gyldigt! - Sela.

\VS{5}Han give dig efter dit Hjertes Attrå, han fuldbyrde alt dit Råd,

\VS{6}at vi må juble over din Frelse, løfte Banner i vor Guds Navn! HERREN opfylde alle dine Bønner!

\VS{7}Nu ved jeg, at HERREN frelser sin Salvede og svarer ham fra sin hellige Himmel med sin højres frelsende Vælde.

\VS{8}Nogle stoler på Heste, andre på Vogne, vi sejrer ved HERREN vor Guds Navn.

\VS{9}De synker i Knæ og falder, vi rejser os og kommer atter på Fode.

\VS{10}HERRE, frels dog Kongen og svar os, den Dag vi kalder!



\par }\PsalmChap{21}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}HERRE, Kongen er glad ved din Vælde, hvor frydes han højlig over din Frelse!

\VS{3}Hvad hans Hjerte ønskede, gav du ham, du afslog ikke hans Læbers Bøn. - Sela.

\VS{4}Du kom ham i Møde med rig Velsignelse, satte en Krone af Guld på hans Hoved.

\VS{5}Han bad dig om Liv, og du gav ham det, en Række af Dage uden Ende.

\VS{6}Stor er hans Glans ved din Frelse, Højhed og Hæder lægger du på ham.

\VS{7}Ja, evig Velsignelse gav du ham, med Fryd for dit Åsyn glæded du ham.

\VS{8}Thi Kongen stoler på HERREN, ved den Højestes Nåde rokkes han ikke.

\VS{9}Til alle dine Fjender når din* Hånd, din højre når dine Avindsmænd. $\{$ [*dvs. Kongens.] $\}$

\VS{10}Du gør dem til et luende Bål, når du viser dig; HERREN sluger dem i sin Vrede, Ild fortærer dem.

\VS{11}Du rydder bort deres Frugt af Jorden, deres Sæd blandt Menneskens Børn.

\VS{12}Thi de søger at volde dig ondt, spinder Rænker, men evner intet;

\VS{13}thi du slår dem på Flugt, med din Bue sigter du mod deres Ansigt.

\VS{14}HERRE, stå op i din Vælde, med Sang og med Spil vil vi prise dit Storværk!



\par }\PsalmChap{22}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Efter “Morgenrødens Hind”*. En Salme af David. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{2}Min Gud, min Gud, hvorfor har du forladt mig? Mit Skrig til Trods er Frelsen mig fjern.

\VS{3}Min Gud, jeg råber om Dagen, du svarer ikke, om Natten, men finder ej Hvile.

\VS{4}Og dog er du den hellige, som troner på Israels Lovsange.

\VS{5}På dig forlod vore Fædre sig, forlod sig, og du friede dem;

\VS{6}de råbte til dig og frelstes, forlod sig på dig og blev ikke til Skamme.

\VS{7}Men jeg er en Orm og ikke en Mand, til Spot for Mennesker, Folk til Spe;

\VS{8}alle, der ser mig, håner mig, vrænger Mund og ryster på Hovedet:

\VS{9}“Han har væltet sin Sag på HERREN; han fri ham og frelse ham, han har jo Velbehag i ham.”

\VS{10}Ja, du drog mig af Moders Liv, lod mig hvile trygt ved min Moders Bryst;

\VS{11}på dig blev jeg kastet fra Moders Skød, fra Moders Liv var du min Gud.

\VS{12}Vær mig ikke fjern, thi Trængslen er nær, og ingen er der, som hjælper!

\VS{13}Stærke Tyre står omkring mig, Basans vældige omringer mig,

\VS{14}spiler Gabet op imod mig som rovgriske, brølende Løver.

\VS{15}Jeg er som Vand, der er udgydt, alle mine Knogler skilles, mit Hjerte er blevet som Voks, det smelter i Livet på mig;

\VS{16}min Gane er tør som et Potteskår, til Gummerne klæber min Tunge, du lægger mig ned i Dødens Støv.

\VS{17}Thi Hunde står omkring mig, onde i Flok omringer mig, de har gennemboret mine Hænder og Fødder,

\VS{18}jeg kan tælle alle mine Ben; med Skadefryd ser de på mig.

\VS{19}Mine Klæder deler de mellem sig, om Kjortelen kaster de Lod.

\VS{20}Men du, o HERRE, vær ikke fjern, min Redning, il mig til Hjælp!

\VS{21}Udfri min Sjæl fra Sværdet, min eneste* af Hundes Vold! $\{$ [*dvs. min Sjæl.] $\}$

\VS{22}Frels mig fra Løvens Gab, fra Vildoksens Horn! Du har bønhørt mig.

\VS{23}Dit Navn vil jeg kundgøre for mine Brødre, prise dig midt i Forsamlingen:

\VS{24}“I, som frygter HERREN, pris ham, ær ham; al Jakobs Æt, bæv for ham, al Israels Æt!

\VS{25}Thi han foragtede ikke, forsmåede ikke den armes Råb, skjulte ikke sit Åsyn for ham, men hørte, da han råbte til ham!”

\VS{26}Jeg vil synge din Pris i en stor Forsamling, indfri mine Løfter iblandt de fromme;

\VS{27}de ydmyge skal spise og mættes; hvo HERREN søger, skal prise ham; deres Hjerte leve for evigt!

\VS{28}Den vide Jord skal mærke sig det og omvende sig til HERREN, og alle Folkenes Slægter skal tilbede for hans Åsyn;

\VS{29}thi HERRENS er Riget, han er Folkenes Hersker.

\VS{30}De skal tilbede ham alene, alle Jordens mægtige; de skal bøje sig for hans Åsyn, alle, der nedsteg i Støvet og ikke holdt deres Sjæl i Live.

\VS{31}Ham skal Efterkommerne tjene; om HERREN skal tales til Slægten, der kommer;

\VS{32}de skal forkynde et Folk, der fødes, hans Retfærd. Thi han greb ind.



\par }\PsalmChap{23}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David. HERREN er min Hyrde, mig skal intet fattes,

\VS{2}han lader mig ligge på grønne Vange. Til Hvilens Vande leder han mig, han kvæger min Sjæl,

\VS{3}han fører mig ad rette Veje for sit Navns Skyld.

\VS{4}Skal jeg end vandre i Dødsskyggens Dal*, jeg frygter ej ondt; thi du er med mig, din Kæp og din Stav er min Trøst. $\{$ [*Ordret: skumle Kløfter.] $\}$

\VS{5}I mine Fjenders Påsyn dækker du Bord for mig, du salver mit Hoved med Olie, mit Bæger flyder over.

\VS{6}Kun Godhed og Miskundhed følger mig alle mine Dage, og i HERRENS Hus skal jeg bo gennem lange Tider.



\par }\PsalmChap{24}{\PP \VerseOne{1}Af David. En Salme. HERRENS er Jorden og dens Fylde, Jorderig og de, som bor derpå;

\VS{2}thi han har grundlagt den på Have, grundfæstet den på Strømme.

\VS{3}Hvo kan gå op på HERRENS Bjerg, og hvo kan stå på hans hellige Sted?

\VS{4}Den med skyldfri Hænder og Hjertet rent, som ikke sætter sin Hu til Løgn og ikke sværger falsk;

\VS{5}han får Velsignelse fra HERREN, Retfærdighed fra sin Frelses Gud.

\VS{6}Så er den Slægt, som spørger efter ham, som søger dit Åsyn, Jakobs Gud! - Sela.

\VS{7}Løft eders Hoveder, I Porte, løft jer, I ældgamle Døre, at Ærens Konge kan drage ind!

\VS{8}Hvo er den Ærens Konge? HERREN, stærk og vældig, HERREN, vældig i Krig!

\VS{9}Løft eders Hoveder, I Porte, løft jer, I ældgamle Døre, at Ærens Konge kan drage ind!

\VS{10}Hvo er han, den Ærens Konge? HERREN, Hærskarers Herre, han er Ærens Konge! - Sela.



\par }\PsalmChap{25}{\PP \VerseOne{1}Af David. HERRE, jeg løfter min Sjæl til dig,

\VS{2}min Gud, jeg stoler på dig, lad mig ikke beskæmmes, lad ej mine Fjender fryde sig over mig.

\VS{3}Nej, ingen som bier på dig, skal beskæmmes; beskæmmes skal de, som er troløse uden Grund.

\VS{4}Lad mig kende dine Veje, HERRE, lær mig dine Stier.

\VS{5}Led mig på din Sandheds Vej og lær mig, thi du er min Frelses Gud; jeg bier bestandig på dig.

\VS{6}HERRE, kom din Barmhjertighed i Hu og din Nåde, den er jo fra Evighed af.

\VS{7}Mine Ungdomssynder og Overtrædelser komme du ikke i Hu, men efter din Miskundhed kom mig i Hu, for din Godheds Skyld, o HERRE!

\VS{8}God og oprigtig er HERREN, derfor viser han Syndere Vejen.

\VS{9}Han vejleder ydmyge i det, som er ret, og lærer de ydmyge sin Vej.

\VS{10}Alle HERRENS Stier er Miskundhed og Trofasthed for dem, der holder hans Pagt og hans Vidnesbyrd.

\VS{11}For dit Navns Skyld, HERRE, tilgive du min Brøde, thi den er stor.

\VS{12}Om nogen frygter HERREN, ham viser han den Vej, han skal vælge;

\VS{13}selv skal han leve i Lykke og hans Sæd få Landet i Eje.

\VS{14}Fortroligt Samfund har HERREN med dem, der frygter ham, og han kundgør dem sin Pagt.

\VS{15}Mit Øje er stadig vendt imod HERREN, thi han frier mine Fødder af Snaren.

\VS{16}Vend dig til mig og vær mig nådig, thi jeg er ene og arm.

\VS{17}Let mit Hjertes Trængsler og før mig ud af min Nød.

\VS{18}Se hen til min Nød og min Kvide og tilgiv alle mine Synder.

\VS{19}Se hen til mine Fjender, thi de er mange og hader mig med Had uden Grund.

\VS{20}Vogt min Sjæl og frels mig, jeg lider på dig, lad mig ikke beskæmmes.

\VS{21}Lad Uskyld og Retsind vogte mig, thi jeg bier på dig, HERRE.

\VS{22}Forløs, o Gud, Israel af alle dets Trængsler!



\par }\PsalmChap{26}{\PP \VerseOne{1}Af David. Skaf mig ret, o Herre, thi jeg vandrer i Uskyld, stoler på HERREN uden at vakle.

\VS{2}Ransag mig, HERRE, og prøv mig, gransk mine Nyrer og mit Hjerte;

\VS{3}thi din Miskundhed står mig for Øje, jeg vandrer i din Sandhed.

\VS{4}Jeg tager ej Sæde blandt Løgnere, blandt falske kommer jeg ikke.

\VS{5}Jeg hader de ondes Forsamling, hos gudløse sidder jeg ej.

\VS{6}Jeg tvætter mine Hænder i Renhed, at jeg kan vandre omkring dit Alter, HERRE,

\VS{7}for at istemme Takkesang, fortælle om alle dine Undere.

\VS{8}HERRE, jeg elsker dit Hus, det Sted, hvor din Herlighed bor.

\VS{9}Bortriv ikke min Sjæl med Syndere, mit Liv med blodstænkte Mænd,

\VS{10}i hvis Hænder er Skændselsdåd, hvis højre er fuld af Bestikkelse.

\VS{11}Jeg har jo vandret i Uskyld, forløs mig og vær mig nådig!

\VS{12}Min Fod står på den jævne Grund, i Forsamlinger vil jeg love HERREN.



\par }\PsalmChap{27}{\PP \VerseOne{1}Af David. HERREN er mit Lys og min Frelse, hvem skal jeg frygte? HERREN er Værn for mit Liv, for hvem skal jeg ræddes?

\VS{2}Når onde kommer imod mig for at æde mit Kød, så snubler og falder de, Uvenner og Fjender!

\VS{3}Om en Hær end lejrer sig mod mig, er mit Hjerte uden Frygt; om Krig bryder løs imod mig, dog er jeg tryg.

\VS{4}Om ét har jeg bedet HERREN, det attrår jeg: alle mine Dage at bo i HERRENS Hus for at skue HERRENS Livsalighed og grunde i hans Tempel.

\VS{5}Thi han gemmer mig i sin Hytte på Ulykkens Dag, skjuler mig i sit Telt og løfter mig op på en Klippe.

\VS{6}Derfor løfter mit Hoved sig over mine Fjender omkring mig. I hans Telt vil jeg ofre Jubelofre, med Sang og med Spil vil jeg prise HERREN.

\VS{7}HERRE, hør mit Råb, vær nådig og svar mig!

\VS{8}Jeg mindes, du sagde: “Søg mit Åsyn!” Dit Åsyn søger jeg, HERRE;

\VS{9}skjul ikke dit Åsyn for mig! Bortstød ikke din Tjener i Vrede, du er min Hjælp, opgiv og slip mig ikke, min Frelses Gud!

\VS{10}Thi Fader og Moder forlod mig, men HERREN tager mig til sig.

\VS{11}Vis mig, HERRE, din Vej og led mig ad jævne Stier for Fjendernes Skyld;

\VS{12}giv mig ikke i glubske Uvenners Magt! Thi falske Vidner, der udånder Vold, står frem imod mig.

\VS{13}Havde jeg ikke troet, at jeg skulde skue HERRENS Godhed i de levendes Land -

\VS{14}Bi på HERREN, fat Mod, dit Hjerte være stærkt, ja bi på HERREN!



\par }\PsalmChap{28}{\PP \VerseOne{1}Af David. Jeg råber til dig, o Herre, min Klippe, vær ikke tavs imod mig, at jeg ej, når du tier, skal blive som de, der synker i Graven.

\VS{2}Hør min tryglende Røst, når jeg råber til dig, løfter Hænderne op mod dit hellige Tempel.

\VS{3}Riv mig ej bort med gudløse, Udådsmænd, som har ondt i Sinde mod Næsten trods venlige Ord.

\VS{4}Løn dem for deres Idræt og onde Gerninger; løn dem for deres Hænders Værk, gengæld dem efter Fortjeneste!

\VS{5}Thi HERRENS Gerning ænser de ikke, ej heller hans Hænders Værk. Han nedbryde dem og opbygge dem ej!

\VS{6}Lovet være HERREN, thi han har hørt min tryglende Røst;

\VS{7}min Styrke, mit Skjold er HERREN, mit Hjerte stoler på ham. Jeg fik Hjælp, mit Hjerte jubler, jeg takker ham med min Sang.

\VS{8}HERREN er Værn for sit Folk, sin Salvedes Tilflugt og Frelse.

\VS{9}Frels dit Folk og velsign din Arv, røgt dem og bær dem til evig Tid!



\par }\PsalmChap{29}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David. Giver HERREN, I Guds Sønner, giver Herren Ære og Pris,

\VS{2}giver HERREN hans Navns Ære; tilbed HERREN i helligt Skrud!

\VS{3}HERRENS Røst er over Vandene, Ærens Gud lader Tordenen rulle, HERREN, over de vældige Vande!

\VS{4}HERRENS Røst med Vælde, HERRENS Røst i Højhed,

\VS{5}HERRENS Røst, den splintrer Cedre, HERREN splintrer Libanons Cedre,

\VS{6}får Libanon til at springe som en Kalv og Sirjon som den vilde Okse!

\VS{7}HERRENS Røst udslynger Luer.

\VS{8}HERRENS Røst får Ørk til at skælve, HERREN får Kadesj' Ørk til at skælve!

\VS{9}HERRENS Røst får Hind til at føde, og den gør lyst i Skoven. Alt i hans Helligdom råber: “Ære!”

\VS{10}HERREN tog Sæde og sendte Vandfloden, HERREN tog Sæde som Konge for evigt.

\VS{11}HERREN give Kraft til sit Folk, HERREN velsigne sit Folk med Fred!



\par }\PsalmChap{30}{\PP \VerseOne{1}En Salme. En Sang ved Husets Indvielse. Af David.

\VS{2}HERRE, jeg ophøjer dig, thi du bjærgede mig, lod ej mine Fjender glæde sig over mig;

\VS{3}HERRE min Gud, jeg råbte til dig, og du helbredte mig.

\VS{4}Fra Dødsriget, HERRE, drog du min Sjæl, kaldte mig til Live af Gravens Dyb.

\VS{5}Lovsyng HERREN, I hans fromme, pris hans hellige Navn!

\VS{6}Thi et Øjeblik varer hans Vrede, Livet igennem hans Nåde; om Aftenen gæster os Gråd, om Morgenen Frydesang.

\VS{7}Jeg tænkte i min Tryghed: “Jeg rokkes aldrig i Evighed!”

\VS{8}HERRE, i Nåde havde du fæstnet mit Bjerg; du skjulte dit Åsyn, jeg blev forfærdet.

\VS{9}Jeg råbte, HERRE, til dig, og tryglende bad jeg til HERREN:

\VS{10}“Hvad Vinding har du af mit Blod, af at jeg synker i Graven? Kan Støv mon takke dig, råbe din Trofasthed ud?

\VS{11}HERRE, hør og vær nådig, HERRE, kom mig til Hjælp!”

\VS{12}Du vendte min Sorg til Dans, løste min Sørgedragt, hylled mig i Glæde,

\VS{13}at min Ære* skal prise dig uden Ophør. HERRE min Gud, jeg vil takke dig evigt! $\{$ [*dvs. Sjæl. Sl. 16, 9.] $\}$



\par }\PsalmChap{31}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}HERRE, jeg lider på dig, lad mig aldrig i Evighed skuffes. Udfri mig i din Retfærd,

\VS{3}du bøje dit Øre til mig; red mig i Hast og vær mig en Tilflugtsklippe, en Klippeborg til min Frelse;

\VS{4}thi du er min Klippe og Borg. For dit Navns Skyld lede og føre du mig,

\VS{5}fri mig fra Garnet, de satte for mig; thi du er min Tilflugt,

\VS{6}i din Hånd befaler jeg min Ånd. Du forløser mig, HERRE, du trofaste Gud,

\VS{7}du hader dem, der holder på Løgneguder. Men jeg, jeg stoler på HERREN,

\VS{8}jeg vil juble og glæde mig over din Miskundhed; thi du har set min Nød, agtet på min Sjælekvide.

\VS{9}Du gav mig ikke i Fjendens Hånd, men skaffede Rum for min Fod.

\VS{10}Vær mig nådig, HERRE, thi jeg er angst, af Kummer hentæres mit Øje, min Sjæl og mit Indre.

\VS{11}Thi mit Liv svinder hen i Sorg, mine År i Suk, min Kraft er brudt for min Brødes Skyld, mine Ben hentæres.

\VS{12}For alle mine Fjenders Skyld er jeg blevet til Spot, mine Naboers Gru, mine Kendinges Rædsel; de, der ser mig på Gaden, flygter for mig.

\VS{13}Som en død er jeg gået dem af Minde, jeg er som et ødelagt Kar.

\VS{14}Thi mange hører jeg hviske, trindt om er Rædsel, når de holder Råd imod mig, pønser på at tage mit Liv.

\VS{15}Men, HERRE, jeg stoler på dig; jeg siger: Du er min Gud,

\VS{16}mine Tider er i din Hånd. Red mig fra Fjenders Hånd, fra dem, der forfølger mig,

\VS{17}lad dit Ansigt lyse over din Tjener, frels mig i din Miskundhed.

\VS{18}HERRE, lad mig ej blive til Skamme, jeg råber jo til dig, lad de gudløse blive til Skamme og synke tavse i Døden.

\VS{19}Lad de falske Læber forstumme, som taler frækt om den retfærdige med Hovmod og Foragt.

\VS{20}Hvor stor er dog din Godhed, som du gemmer til dem, der frygter dig, øver mod dem, der lider på dig, for Menneskebørnenes Øjne.

\VS{21}Du skjuler dem i dit Åsyns Skjul for Menneskers Stimmel; du gemmer dem i en Hytte for Tungers Kiv.

\VS{22}Lovet være HERREN, thi underfuld Miskundhed har han vist mig i en befæstet Stad.

\VS{23}Og jeg, som sagde i min Angst: “Jeg er bortstødt fra dine Øjne!” Visselig, du hørte min tryglende Røst, da jeg råbte til dig.

\VS{24}Elsk HERREN, alle hans fromme; de trofaste skærmer HERREN; men den, der handler i Hovmod, gengælder han mangefold.

\VS{25}Fat Mod, eders Hjerte være stærkt, alle I, som bier på HERREN!



\par }\PsalmChap{32}{\PP \VerseOne{1}Af David. En Maskil*. Salig den, hvis Overtrædelser er forladt, hvis Synd er skjult; $\{$ [*Navn på en slags Sang; i øvrigt af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{2}saligt det Menneske, HERREN ej tilregner Skyld, og i hvis Ånd der ikke er Svig.

\VS{3}Mine Ben svandt hen, så længe jeg tav, under Jamren Dagen igennem,

\VS{4}thi din Hånd lå tungt på mig både Dag og Nat, min Livskraft svandt som i Sommerens Tørke. - Sela.

\VS{5}Min Synd bekendte jeg for dig, dulgte ikke min Skyld; jeg sagde: “Mine Overtrædelser vil jeg bekende for HERREN!” Da tilgav du mig min Syndeskyld. - Sela.

\VS{6}Derfor bede hver from til dig, den Stund du findes. Kommer da store Vandskyl, ham skal de ikke nå.

\VS{7}Du er mit Skjul, du frier mig af Trængsel, med Frelsesjubel omgiver du mig. - Sela.

\VS{8}Jeg vil lære dig og vise dig, hvor du skal gå, jeg vil råde dig ved at fæste mit Øje på dig.

\VS{9}Vær ikke uden Forstand som Hest eller Muldyr, der tvinges med Tømme og Bidsel, når de ikke vil komme til dig.

\VS{10}Den gudløses Smerter er mange, men den, der stoler på HERREN, omgiver han med Nåde.

\VS{11}Glæd jer i HERREN, I retfærdige, fryd jer, jubler, alle I oprigtige af Hjertet!



\par }\PsalmChap{33}{\PP \VerseOne{1}Jubler i Herren, I retfærdige, for de oprigtige sømmer sig Lovsang;

\VS{2}lov HERREN med Citer, tak ham til tistrenget Harpe;

\VS{3}en ny Sang synge I ham, leg lifligt på Strenge til Jubelråb!

\VS{4}Thi sandt er HERRENS Ord, og al hans Gerning er trofast;

\VS{5}han elsker Retfærd og Ret, af HERRENS Miskundhed er Jorden fuld.

\VS{6}Ved HERRENS Ord blev Himlen skabt og al dens Hær ved hans Munds Ånde.

\VS{7}Som i Vandsæk samled han Havets Vand, lagde Dybets Vande i Forrådskamre.

\VS{8}Al Jorden skal frygte for HERREN, Alverdens Beboere skælve for ham;

\VS{9}thi han talede, så skete det, han bød, så stod det der.

\VS{10}HERREN kuldkasted Folkenes Råd, gjorde Folkeslags Tanker til intet;

\VS{11}HERRENS Råd står fast for evigt, hans Hjertes Tanker fra Slægt til Slægt.

\VS{12}Saligt det Folk, der har HERREN til Gud, det Folkefærd, han valgte til Arvelod!

\VS{13}HERREN skuer fra Himlen, ser på alle Menneskens Børn;

\VS{14}fra sit Højsæde holder han Øje med alle, som bor på Jorden;

\VS{15}han, som danned deres Hjerter til Hobe, gennemskuer alt deres Værk.

\VS{16}Ej frelses en Konge ved sin store Stridsmagt, ej fries en Helt ved sin store Kraft;

\VS{17}til Frelse slår Stridshesten ikke til, trods sin store Styrke redder den ikke.

\VS{18}Men HERRENS Øje ser til gudfrygtige, til dem, der håber på Nåden,

\VS{19}for at fri deres Sjæl fra Døden og holde dem i Live i Hungerens Tid.

\VS{20}På HERREN bier vor Sjæl, han er vor Hjælp og vort Skjold;

\VS{21}thi vort Hjerte glæder sig i ham, vi stoler på hans hellige Navn.

\VS{22}Din Miskundhed være over os, HERRE, så som vi håber på dig.



\par }\PsalmChap{34}{\PP \VerseOne{1}Af David, da han lod afsindig for Abimelek, og denne jog ham fra sig, og han drog bort.

\VS{2}Jeg vil love HERREN til hver en Tid, hans Pris skal stadig fylde min Mund;

\VS{3}min Sjæl skal rose sig af HERREN, de ydmyge skal høre det og glæde sig.

\VS{4}Hylder HERREN i Fællig med mig, lad os sammen ophøje hans Navn!

\VS{5}Jeg søgte HERREN, og han svarede mig og friede mig fra alle mine Rædsler.

\VS{6}Se hen til ham og strål af Glæde, eders Åsyn skal ikke beskæmmes.

\VS{7}Her er en arm, der råbte, og HERREN hørte, af al hans Trængsel frelste han ham.

\VS{8}HERRENS Engel slår Lejr om dem, der frygter ham, og frier dem.

\VS{9}Smag og se, at HERREN er god, salig den Mand, der lider på ham!

\VS{10}Frygter HERREN, I hans hellige, thi de, der frygter ham, mangler intet.

\VS{11}Unge Løver lider Nød og sulter, men de, der søger HERREN, dem fattes intet godt.

\VS{12}Kom hid, Børnlille, og hør på mig, jeg vil lære jer HERRENS Frygt.

\VS{13}Om nogen attrår Liv og ønsker sig Dage for at skue Lykke,

\VS{14}så var din Tunge for ondt, dine Læber fra at tale Svig;

\VS{15}hold dig fra ondt og øv godt, søg Fred og jag derefter.

\VS{16}[17] Mod dem, der gør ondt, er HERRENS Åsyn for at slette deres Minde af Jorden;

\VS{17}[16] på retfærdige hviler hans Øjne, hans Øren hører deres Råb*; $\{$ [*for Meningens skyld er V. 16 og 17 omstillet. Job 36, 7. Sl. 33, 18.] $\}$

\VS{18}når de skriger, hører HERREN og frier dem af al deres Trængsel.

\VS{19}HERREN er nær hos dem, hvis Hjerte er knust, han frelser dem, hvis Ånd er brudt.

\VS{20}Den retfærdiges Lidelser er mange, men HERREN frier ham af dem alle;

\VS{21}han vogter alle hans Ledemod, ikke et eneste brydes.

\VS{22}Ulykke bringer de gudløse Død, og bøde skal de, der hader retfærdige.

\VS{23}HERREN forløser sine Tjeneres Sjæl, og ingen, der lider på ham, skal bøde.



\par }\PsalmChap{35}{\PP \VerseOne{1}Af David. HERRE, træt med dem, der trætter med mig, strid imod dem, der strider mod mig,

\VS{2}grib dit Skjold og dit Værge, rejs dig og hjælp mig,

\VS{3}tag Spyd og Økse frem mod dem, der forfølger mig, sig til min Sjæl: “Jeg er din Frelse!”

\VS{4}Lad dem beskæmmes og blues, som vil mig til Livs, og de, der ønsker mig ondt, lad dem rødmende vige,

\VS{5}de blive som Avner for Vinden, og HERRENS Engel nedstøde dem,

\VS{6}deres Vej blive mørk og glat, og HERRENS Engel forfølge dem!

\VS{7}Thi uden Grund har de sat deres Garn for mig, gravet min Sjæl en Grav.

\VS{8}Lad Undergang uventet ramme ham, lad Garnet, han satte, hilde ham selv, lad ham falde i Graven.

\VS{9}Min Sjæl skal juble i HERREN, glædes ved hans Frelse,

\VS{10}alle mine Ledemod sige: “HERRE, hvo er som du, du, som frelser den arme fra hans Overmand, den arme og fattige fra Røveren!”

\VS{11}Falske Vidner står frem, de spørger mig om, hvad jeg ej kender til;

\VS{12}de lønner mig godt med ondt, min Sjæl er forladt.

\VS{13}Da de var syge, gik jeg i Sæk, med Faste spæged jeg mig, jeg bad med sænket Hoved,

\VS{14}som var det en Ven eller Broder; jeg gik, som sørged jeg over min Moder, knuget af Sorg.

\VS{15}Men nu jeg vakler, glæder de sig, de stimler sammen, Uslinger, fremmede for mig, stimler sammen imod mig, håner mig uden Ophør;

\VS{16}for min Venlighed dænger de mig med Hån, de skærer Tænder imod mig.

\VS{17}Herre, hvor længe vil du se til? Frels dog min Sjæl fra deres Brøl, min eneste* fra Løver. $\{$ [*se til Sl. 22, 23. Åb. 6, 10.] $\}$

\VS{18}Jeg vil takke dig i en stor Forsamling, love dig blandt mange Folk.

\VS{19}Lad ej dem, som med Urette er mine Fjender, glæde sig over mig, lad ej dem, som hader mig uden Grund, sende spotske Blikke!

\VS{20}Thi de taler ej Fred, mod de stille i Landet udtænker de Svig;

\VS{21}de spærrer Munden op imod mig og siger: “Ha, ha! Vi så det med egne Øjne!”

\VS{22}Du så det, HERRE, vær ikke tavs, Herre, hold dig ej borte fra mig;

\VS{23}rejs dig, vågn op for min Ret, for min Sag, min Gud og Herre,

\VS{24}døm mig efter din Retfærd, HERRE, min Gud, lad dem ikke glæde sig over mig

\VS{25}Og sige i Hjertet: “Ha! som vi ønsked!” lad dem ikke sige: “Vi slugte ham!”

\VS{26}Til Skam og Skændsel blive enhver, hvem min Ulykke glæder; lad dem, der hovmoder sig over mig, hyldes i Spot og Spe.

\VS{27}Men de, der vil min Ret, lad dem juble og glæde sig, stadigen sige: “Lovet være HERREN, som under sin Tjener Fred!”

\VS{28}Min Tunge skal forkynde din Retfærd, Dagen igennem din Pris.



\par }\PsalmChap{36}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af HERRENS Tjener David.

\VS{2}Synden taler til den Gudløse inde i hans Hjerte; Gudsfrygt har han ikke for Øje;

\VS{3}thi den smigrer ham frækt og siger, at ingen skal finde hans Brøde og hade ham.

\VS{4}Hans Munds Ord er Uret og Svig, han har ophørt at handle klogt og godt;

\VS{5}på sit Leje udtænker han Uret, han træder en Vej, som ikke er god; det onde afskyr han ikke.

\VS{6}HERRE, din Miskundhed rækker til Himlen, din Trofasthed når til Skyerne,

\VS{7}din Retfærd er som Guds Bjerge, dine Domme som det store Dyb; HERRE, du frelser Folk og Fæ,

\VS{8}hvor dyrebar er dog din Miskundhed, Gud! Og Menneskebørnene skjuler sig i dine Vingers Skygge;

\VS{9}de kvæges ved dit Huses Fedme, du læsker dem af din Lifligheds Strøm;

\VS{10}thi hos dig er Livets Kilde, i dit Lys skuer vi Lys!

\VS{11}Lad din Miskundhed blive over dem, der kender dig, din Retfærd over de oprigtige af Hjertet.

\VS{12}Lad Hovmods Fod ej træde mig ned, gudløses Hånd ej jage mig bort.

\VS{13}Se, Udådsmændene falder, slås ned, så de ikke kan rejse sig.



\par }\PsalmChap{37}{\PP \VerseOne{1}Af David. Græm dig ikke over Ugerningsmænd, misund ikke dem, der gør Uret!

\VS{2}Thi hastigt svides de af som Græsset, visner som det friske Grønne.

\VS{3}Stol på HERREN og gør det gode, bo i Landet og læg Vind på Troskab,

\VS{4}da skal du have din Fryd i HERREN, og han skal give dig, hvad dit Hjerte attrår.

\VS{5}Vælt din Vej på HERREN, stol på ham, så griber han ind

\VS{6}og fører din Retfærdighed frem som Lyset, din Ret som den klare Dag.

\VS{7}Vær stille for HERREN og bi på ham, græm dig ej over den, der har Held, over den, der farer med Rænker.

\VS{8}Tæm din Harme, lad Vreden fare, græm dig ikke, det volder kun Harm.

\VS{9}Thi Ugerningsmænd skal ryddes ud, men de, der bier på HERREN, skal arve Landet.

\VS{10}En liden Stund, og den gudløse er ikke mere; ser du hen til hans Sted, så er han der ikke.

\VS{11}Men de sagtmodige skal arve Landet, de fryder sig ved megen Fred.

\VS{12}Den gudløse vil den retfærdige ilde og skærer Tænder imod ham;

\VS{13}men Herren, han ler ad ham, thi han ser hans Time komme.

\VS{14}De gudløse drager Sværdet og spænder Buen for at fælde arm og fattig, for at nedslagte dem, der vandrer ret;

\VS{15}men Sværdet rammer dem selv i Hjertet, og Buerne brydes sønder og sammen.

\VS{16}Det lidt, en retfærdig har, er bedre end mange gudløses Rigdom;

\VS{17}thi de gudløses Arme skal brydes, men HERREN støtter de retfærdige;

\VS{18}HERREN kender de uskyldiges Dage, deres Arvelod bliver evindelig;

\VS{19}de beskæmmes ikke i onde Tider, de mættes i Hungerens Dage.

\VS{20}Thi de gudløse går til Grunde, som Engenes Pragt er HERRENS Fjender, de svinder, de svinder som Røg.

\VS{21}Den gudløse låner og bliver i Gælden, den retfærdige ynkes og giver;

\VS{22}de, han velsigner, skal arve Landet, de, han forbander, udryddes.

\VS{23}Af HERREN stadfæstes Mandens Skridt, når han har Behag i hans Vej;

\VS{24}om end han snubler, falder han ikke, thi HERREN støtter hans Hånd.

\VS{25}Ung har jeg været, og nu er jeg gammel, men aldrig så jeg en retfærdig forladt eller hans Afkom tigge sit Brød;

\VS{26}han ynkes altid og låner ud, og hans Afkom er til Velsignelse.

\VS{27}Vig fra ondt og øv godt, så bliver du boende evindelig;

\VS{28}thi HERREN elsker Ret og svigter ej sine fromme. De onde udslettes for evigt, de gudløses Afkom udryddes;

\VS{29}de retfærdige arver Landet og skal bo der til evig Tid.

\VS{30}Den retfærdiges Mund taler Visdom; hans Tunge siger, hvad ret er;

\VS{31}sin Guds Lov har han i Hjertet, ikke vakler hans Skridt.

\VS{32}Den gudløse lurer på den retfærdige og står ham efter Livet,

\VS{33}men HERREN giver ham ej i hans Hånd og lader ham ikke dømmes for Retten.

\VS{34}Bi på HERREN og bliv på hans Vej, så skal han ophøje dig til at arve Landet; du skal skue de gudløses Undergang.

\VS{35}Jeg har set en gudløs trodse, bryste sig som en Libanons Ceder -

\VS{36}men se, da jeg gik der forbi, var han borte; da jeg søgte ham, fandtes han ikke.

\VS{37}Vogt på Uskyld, læg Vind på Oprigtighed, thi Fredens Mand har en Fremtid;

\VS{38}men Overtræderne udryddes til Hobe, de gudløses Fremtid går tabt.

\VS{39}De retfærdiges Frelse kommer fra HERREN, deres Tilflugt i Nødens Stund;

\VS{40}HERREN hjælper og frier dem, fra de gudløse frier og frelser han dem; thi hos ham har de søgt deres Tilflugt.



\par }\PsalmChap{38}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David. Lehazkir*. $\{$ [*Betydningen dunkel, måske: når Afgrødeofferet frembæres. (3 Mos. 2, 2.) Sl. 70, 1.] $\}$

\VS{2}HERRE, revs mig ej i din vrede, tugt mig ej i din Harme!

\VS{3}Thi dine pile sidder i mig, din Hånd har lagt sig på mig.

\VS{4}Intet er karskt på min Krop for din Vredes Skyld, intet uskadt i mine Ledemod for mine Synders Skyld;

\VS{5}thi over mit Hoved skyller min Brøde som en tyngende Byrde, for tung for mig.

\VS{6}Mine Sår både stinker og rådner, for min Dårskabs Skyld går jeg bøjet;

\VS{7}jeg er såre nedtrykt, sorgfuld vandrer jeg Dagen lang.

\VS{8}Thi Lænderne er fulde af Brand, intet er karskt på min Krop,

\VS{9}jeg er lammet og fuldkommen knust, jeg skriger i Hjertets Vånde.

\VS{10}HERRE, du kender al min Attrå, mit Suk er ej skjult for dig;

\VS{11}mit Hjerte banker, min Kraft har svigtet, selv mit Øje har mistet sin Glans.

\VS{12}For min Plages Skyld flyr mig Ven og Frænde, mine Nærmeste holder sig fjernt;

\VS{13}de, der vil mig til Livs, sætter Snarer, og de, der vil mig ondt, lægger Råd om Fordærv, de tænker Dagen igennem på Svig.

\VS{14}Men jeg er som en døv, der intet hører, som en stum, der ej åbner sin Mund,

\VS{15}som en Mand, der ikke kan høre, i hvis Mund der ikke er Svar.

\VS{16}Thi til dig står mit Håb, o HERRE, du vil bønhøre, Herre min Gud,

\VS{17}når jeg siger: “Lad dem ikke glæde sig over mig, hovmode sig over min vaklende Fod!”

\VS{18}Thi jeg står allerede for Fald, mine Smerter minder mig stadig;

\VS{19}thi jeg må bekende min Skyld, må sørge over min Synd.

\VS{20}Mange er de, der med Urette er mine Fjender, talrige de, der hader mig uden Grund,

\VS{21}som lønner mig godt med ondt, som står mig imod, fordi jeg søger det gode.

\VS{22}HERRE, forlad mig ikke, min Gud, hold dig ikke borte fra mig,

\VS{23}il mig til Hjælp, o Herre, min Frelse!



\par }\PsalmChap{39}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Jedutun. En Salme af David.

\VS{2}Jeg sagde: “Mine Veje vil jeg vogte på, så jeg ikke synder med Tungen; min Mund vil jeg holde i Tømme, så længe den gudløse er mig nær!”

\VS{3}Jeg var stum og tavs, jeg tav for at undgå tomme Ord, men min Smerte naged,

\VS{4}mit Hjerte brændte i Brystet, Ild lued op, mens jeg grunded; da talte jeg med min Tunge.

\VS{5}Lær mig, HERRE, at kende mit Endeligt, det Mål af Dage, jeg har, lad mig kende, hvor snart jeg skal bort!

\VS{6}Se, i Håndsbredder målte du mine Dage ud, mit Liv er som intet for dig, som et Åndepust står hvert Menneske der. - Sela.

\VS{7}Kun som en Skygge er Menneskets Vandring, kun Tomhed er deres Travlhed; de samler og ved ej, hvem der får det.

\VS{8}Hvad bier jeg, Herre, da efter? Mit Håb står ene til dig.

\VS{9}Fri mig for al min Synd, gør mig ikke til Spot for Dårer!

\VS{10}Jeg tier og åbner ikke min Mund, du voldte det jo.

\VS{11}Borttag din Plage fra mig, under din vældige Hånd går jeg til.

\VS{12}Når du tugter en Mand med Straf for hans Brøde, smuldrer du hans Herlighed hen som Møl; kun et Åndepust er hvert Menneske. - Sela.

\VS{13}Hør, o HERRE, min Bøn og lyt til mit Skrig, til mine Tårer tie du ej! Thi en fremmed er jeg hos dig, en Gæst som alle mine Fædre.

\VS{14}Se bort fra mig, så jeg kvæges, før jeg går bort og ej mer er til!



\par }\PsalmChap{40}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. En Salme.

\VS{2}Jeg biede trolig på Herren, han bøjed sig til mig og hørte mit Skrig.

\VS{3}Han drog mig op af den brusende Grav, af det skidne Dynd, han satte min Fod på en Klippe, gav Skridtene Fasthed,

\VS{4}en ny Sang lagde han i min Mund, en Lovsang til vor Gud. Mange skal se det og frygte og stole på HERREN.

\VS{5}Salig den Mand, der sætter sin Lid til HERREN, ej vender sig til hovmodige eller dem, der hælder til Løgn.

\VS{6}Mange Undere gjorde du, HERRE min Gud, og mange Tanker tænkte du for os; de kan ikke opregnes for dig; ellers forkyndte og fortalte jeg dem; til at tælles er de for mange.

\VS{7}Til Slagt- og Afgrødeoffer har du ej Lyst, du gav mig åbne Ører, Brænd- og Syndoffer kræver du ikke.

\VS{8}Da sagde jeg: “Se, jeg kommer, i Bogrullen er der givet mig Forskrift;

\VS{9}at gøre din Vilje, min Gud, er min Lyst, og din Lov er i mit Indre.”

\VS{10}I en stor Forsamling forkyndte jeg Retfærd, se, mine Læber lukked jeg ikke; HERRE, du ved det.

\VS{11}Din Retfærd dulgte jeg ej i mit Hjerte, din Trofasthed og Frelse talte jeg Om, din Nåde og Sandhed fornægted jeg ej i en stor Forsamling.

\VS{12}Du, HERRE, vil ikke lukke dit Hjerte for mig, din Nåde og Sandhed skal altid være mit Værn.

\VS{13}Thi Ulykker lejrer sig om mig i talløs Mængde, mine Synder har indhentet mig, så jeg ikke kan se, de er flere end Hovedets Hår, og Modet har svigtet.

\VS{14}Du værdiges, HERRE, at fri mig, HERRE, il mig til Hjælp.

\VS{15}Lad dem beskæmmes og rødme, som vil mig til Livs, og de, der ønsker mig ondt, lad dem vige med Skændsel;

\VS{16}Lad dem stivne af Rædsel ved deres Skam, de, som siger: “Ha, ha!” til mig!

\VS{17}Lad alle, som søger dig, frydes og glædes i dig; lad dem, som elsker din Frelse, bestandig sige: “HERREN er stor!”

\VS{18}Er jeg end arm og fattig, vil Herren dog tænke på mig. Du er min Hjælp og min Frelser; tøv ej, min Gud!



\par }\PsalmChap{41}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}Salig den Mand, der tager sig af de svage, ham frelser HERREN på Ulykkens Dag;

\VS{3}HERREN vogter ham, holder ham i Live, det går ham vel i Landet, han giver ham ikke i Fjendevold.

\VS{4}På Sottesengen står HERREN ham bi, hans Smertensleje gør du ham let.

\VS{5}Så siger jeg da: Vær mig nådig, HERRE, helbred min Sjæl, jeg har syndet mod dig!

\VS{6}Mine Fjender ønsker mig ondt: “Hvornår mon han dør og hans Navn udslettes?”

\VS{7}Kommer en i Besøg, så fører han hyklerisk Tale, hans Hjerte samler på ondt, og så går han bort og taler derom.

\VS{8}Mine Avindsmænd hvisker sammen imod mig, alle regner de med, at det går mig ilde:

\VS{9}“En dødelig Sot har grebet ham; han ligger der - kommer aldrig op!”

\VS{10}Endog min Ven, som jeg stolede på, som spiste mit Brød, har løftet Hælen imod mig.

\VS{11}Men du, o HERRE, vær mig nådig og rejs mig, så jeg kan øve Gengæld imod dem.

\VS{12}Deraf kan jeg kende, at du har mig kær, at min Fjende ikke skal juble over mig.

\VS{13}Du holder mig oppe i Kraft af min Uskyld, lader mig stå for dit Åsyn til evig Tid.

\VS{14}Lovet være HERREN, Israels Gud, fra Evighed og til Evighed, Amen, Amen!



\par }\PsalmChap{42}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Maskil* af Koras Sønner. $\{$ [*se til Sl. 32, 1. 1 Krøn. 6, 22; 9, 19.] $\}$

\VS{2}Som Hjorten skriger efter rindende Vand, således skriger min Sjæl efter dig, o Gud.

\VS{3}Min Sjæl tørster efter Gud, den levende Gud; når skal jeg komme og stedes for Guds Åsyn?

\VS{4}Min Gråd er blevet mit Brød både Dag og Nat, fordi de stadig spørger mig: “Hvor er din Gud?”

\VS{5}Min Sjæl er opløst, når jeg kommer i Hu, hvorledes jeg vandred med Skaren op til Guds Hus under Jubelråb og Lovsang i Højtidsskaren.

\VS{6}Hvorfor er du nedbøjet, Sjæl, hvi bruser du i mig? Bi efter Gud, thi end skal jeg takke ham, mit Åsyns Frelse og min Gud!

\VS{7}Nedbøjet er min Sjæl, derfor mindes jeg dig fra Jordans og Hermontindernes Land, fra Miz'ars Bjerg.

\VS{8}Dyb råber til Dyb ved dine Vandfalds Brusen, alle dine Brændinger og Bølger skyller hen over mig.

\VS{9}Sin Miskundhed sender HERREN om Dagen, hans Sang er hos mig om Natten, en Bøn til mit Livs Gud.

\VS{10}Jeg siger til Gud, min Klippe: Hvorfor har du glemt mig, hvorfor skal jeg vandre sorgfuld, trængt af Fjender?

\VS{11}Det er, som knustes mine Ben, når Fjenderne håner mig, når de stadig spørger mig: “Hvor er din Gud?”

\VS{12}Hvorfor er du nedbøjet, Sjæl, hvi bruser du i mig? Bi efter Gud, thi end skal jeg takke ham, mit Åsyns Frelse og min Gud!



\par }\PsalmChap{43}{\PP \VerseOne{1}Skaf mig Ret, o Gud, og strid for mig mod Folk, som ej kender til Mildhed, fri mig fra en falsk, uretfærdig Mand!

\VS{2}Thi du er min Tilflugts Gud, hvi har du forstødt mig? Hvorfor skal jeg vandre sorgfuld, trængt af Fjender?

\VS{3}Send dit Lys og din Sandhed, de lede mig, bringe mig til dit hellige Bjerg og til dine Boliger,

\VS{4}at jeg må komme til Guds Alter, til min Glædes Gud, juble og prise dig til Citer, Gud, min Gud!

\VS{5}Hvorfor er du nedbøjet, Sjæl, hvi bruser du i mig? Bi efter Gud, thi end skal jeg takke ham, mit Åsyns Frelse og min Gud!



\par }\PsalmChap{44}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af Koras Sønner. En Maskil*. $\{$ [*se til Sl. 32, 1; 42, 1.] $\}$

\VS{2}Gud, vi har hørt det med egne Ører, vore Fædre har fortalt os derom; du øved en Dåd i deres Dage, i Fortids Dage med din Hånd;

\VS{3}Folk drev du bort, men plantede hine, Folkeslag knuste du, men dem lod du brede sig;

\VS{4}thi de fik ej Landet i Eje med Sværdet, det var ej deres Arm, der gav dem Sejr, men det var din højre, din Arm og dit Ansigts Lys, thi du havde dem kær.

\VS{5}Du, du er min Konge, min Gud, som sender Jakob Sejr.

\VS{6}Ved dig nedstøder vi Fjenden, Modstanderne træder vi ned i dit Navn;

\VS{7}thi ej på min Bue stoler jeg, mit Sværd kan ikke give mig Sejr;

\VS{8}men du gav os Sejr over Fjenden, du lod vore Avindsmænd blive til Skamme.

\VS{9}Vi roser os altid af Gud, dit Navn vil vi love for evigt. - Sela.

\VS{10}Dog har du forstødt os, gjort os til Spot, du drager ej med vore Hære;

\VS{11}du lader os vige for Fjenden, vore Avindsmænd tager sig Bytte;

\VS{12}du har givet os hen som Slagtekvæg, og strøet os ud mellem Folkene,

\VS{13}dit Folk har du solgt til Spotpris, vandt ikke Rigdom ved Salget.

\VS{14}Til Hån for Naboer gør du os, til Spot og Spe for Grander,

\VS{15}du gør os til Mundheld blandt Folkene, lader Folkeslagene ryste på Hovedet ad os.

\VS{16}Min Skændsel er mig altid i Tanke, og Skam bedækker mit Åsyn

\VS{17}for spottende, hånende Tale, for Fjendens og den hævngerriges Blikke.

\VS{18}Alt det kom over os, skønt vi glemte dig ikke, sveg ikke heller din Pagt!

\VS{19}Vort Hjerte veg ikke fra dig, vore Skridt forlod ej din Vej.

\VS{20}Dog knuste du os, hvor Sjakalerne bor, og indhylled os i Mørke.

\VS{21}Havde vi glemt vor Guds Navn, bredt Hænderne ud mod en fremmed Gud,

\VS{22}vilde Gud ej opspore det? Han kender jo Hjerternes Løndom -

\VS{23}nej, for din Skyld dræbes vi Dagen lang og regnes som Slagtekvæg!

\VS{24}Vågn op, hvi sover du, Herre? Bliv vågen, forstød ej for stedse!

\VS{25}Hvorfor vil du skjule dit Åsyn, glemme vor Nød og Trængsel?

\VS{26}Thi vor Sjæl ligger bøjet i Støvet, vort Legeme klæber ved Jorden.

\VS{27}Stå op og kom os til Hjælp, forløs os for din Miskundheds Skyld!



\par }\PsalmChap{45}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Liljerne*. Af Koras Sønner. En Maskil**. En Sang om Kærlighed. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] / [**se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}Mit Hjerte svulmer af liflige Ord, jeg kvæder mit Kvad til Kongens Pris, som Hurtigskriverens Pen er min Tunge.

\VS{3}Den skønneste er du af Menneskens Børn, Ynde er udgydt på dine Læber, derfor velsignede Gud dig for evigt.

\VS{4}Omgjord din Lænd med Sværdet, o Helt,

\VS{5}Lykken følge din Højhed og Hæder, far frem for Sandhedens Sag, for Ydmyghed og Retfærd, din højre lære dig frygtelige Ting!

\VS{6}Dine Pile er hvæssede, Folkeslag falder for din Fod, Kongens Fjender rammes i Hjertet.

\VS{7}Din Trone, o Gud, står evigt fast, en Retfærds Stav er din Kongestav.

\VS{8}Du elsker Ret og hader Uret; derfor salvede Gud, din Gud, dig med Glædens Olie fremfor dine Fæller,

\VS{9}af Myrra, Aloe og Kassia dufter alle dine Klæder. Du glædes ved Strengeleg fra Elfenbenshaller,

\VS{10}Kongedøtre står i kostbare Klæder, Dronningen i Ofirguldets Skrud ved din højre.

\VS{11}Hør, min Datter, opmærksomt og bøj dit Øre: Glem dit Folk og din Faders Hus,

\VS{12}at Kongen må attrå din Skønhed, thi han er din Herre.

\VS{13}Tyrus' Datter skal hylde dig med Gaver, Folkets Rigmænd bejle til din Yndest.

\VS{14}Idel Pragt er Kongedatteren, hendes Dragt er Perler, stukket i Guld;

\VS{15}fulgt af Jomfruer føres hun frem i broget Pragt, Veninderne fører hende hen til Kongen.

\VS{16}De føres frem under Glæde og Jubel, holder deres Indtog i Kongens Palads.

\VS{17}Dine Sønner træde ind i dine Fædres Sted, sæt dem til Fyrster rundt i Landet!

\VS{18}Jeg vil minde om dit Navn fra Slægt til Slægt; derfor skal Folkene love dig evigt og altid.



\par }\PsalmChap{46}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af Koras Sønner. Al-alamot*. En Sang. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] $\}$

\VS{2}Gud er vor Tilflugt og Styrke, en Hjælp i Angster, prøvet til fulde.

\VS{3}Derfor frygter vi ikke, om Jorden end bølger og Bjergene styrter i Havenes Skød,

\VS{4}om end deres Vande bruser og syder og Bjergene skælver ved deres Vælde. - Sela.

\VS{5}En Flod og dens Bække glæder Guds Stad, den Højeste har helliget sin Bolig;

\VS{6}i den er Gud, den rokkes ikke, Gud bringer den Hjælp, når Morgen gryr.

\VS{7}Folkene larmed, Rigerne vakled, han løfted Røsten, så Jorden skjalv,

\VS{8}Hærskarers HERRE er med os, Jakobs Gud er vor faste Borg. - Sela.

\VS{9}Kom hid og se på HERRENS Værk, han har udført frygtelige Ting på Jord.

\VS{10}Han gør Ende på Krig til Jordens Grænser, han splintrer Buen, sønderbryder Spydene, Skjoldene tænder han i Brand.

\VS{11}Hold inde og kend, at jeg er Gud, ophøjet blandt Folkene, ophøjet på Jorden!

\VS{12}Hærskarers HERRE er med os, Jakobs Gud er vor faste Borg. - Sela.



\par }\PsalmChap{47}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af Koras Sønner. En Salme.

\VS{2}Alle Folkeslag, klap i Hænderne, bryd ud i jublende Lovsang for Gud!

\VS{3}Thi HERREN, den Højeste, er frygtelig, en Konge stor over hele Jorden.

\VS{4}Han bøjede Folkefærd under os og Folkeslag under vor Fod;

\VS{5}han udvalgte os vor Arvelod, Jakob hans elskedes Stolthed. - Sela.

\VS{6}Gud steg op under Jubel, HERREN under Hornets Klang.

\VS{7}Syng, ja syng for Gud, syng, ja syng for vor Konge;

\VS{8}thi han er al Jordens Konge, syng en Sang* for Gud. $\{$ [*hebr.: Maskil; jfr. Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{9}Gud har vist, han er Folkenes Konge, på sin hellige Trone har Gud taget Sæde.

\VS{10}Folkenes Stormænd samles med Folket, der tilhører Abrahams Gud; thi Guds er Jordens Skjolde, højt ophøjet er han!



\par }\PsalmChap{48}{\PP \VerseOne{1}En Sang. En Salme af Koras Sønner.

\VS{2}Stor og højlovet er vor Gud i sin Stad.

\VS{3}Smukt løfter sig hans hellige Bjerg, al Jordens Fryd, Zions Bjerg i det højeste Nord, den store Konges By.

\VS{4}Som Værn gjorde Gud sig kendt i dens Borge.

\VS{5}Thi Kongerne samlede sig, rykked frem tilsammen;

\VS{6}de så og tav på Stedet, flyed i Angst,

\VS{7}af Rædsel grebes de brat, af Veer som en, der føder.

\VS{8}Med Østenstormen knuser du Tarsisskibe.

\VS{9}Som vi havde hørt det, så vi det selv i Hærskarers HERRES By, i vor Guds By; til evig Tid lader Gud den stå. - Sela.

\VS{10}I din Helligdom tænker vi, Gud, på din Miskundhed;

\VS{11}som dit Navn så lyder din Pris til Jordens Grænser. Din højre er fuld af Retfærd,

\VS{12}Zions Bjerg fryder sig, Judas Døtre* jubler over dine Domme. $\{$ [*dvs. Småbyer.] $\}$

\VS{13}Drag rundt om Zion, gå rundt og tæl dets Tårne,

\VS{14}læg Mærke til dets Ringmur, gå gennem dets Borge, at I kan melde Slægten, der kommer:

\VS{15}Sådan er Gud, vor Gud for evigt og altid, han skal lede os. Al-mut*. $\{$ [*se til Sl. 9, 1.] $\}$



\par }\PsalmChap{49}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af Koras Sønner. En Salme.

\VS{2}Hør det, alle Folkeslag, lyt til, al Verdens Folk,

\VS{3}både høj og lav, både rig og fattig!

\VS{4}Min Mund skal tale Visdom, mit Hjerte udgransker Indsigt;

\VS{5}jeg bøjer mit Øre til Tankesprog, råder min Gåde til Strengeleg.

\VS{6}Hvorfor skulle jeg frygte i de onde dage, når mine lumske Fjender omringer mig med Brøde,

\VS{7}de, som stoler på deres gods og bryster sig af deres store rigdom?

\VS{8}Visselig, ingen kan købe sin sjæl fri og give Gud en løsesum

\VS{9}- Prisen for hans sjæl blev for høj, for evigt måtte han opgive det - så han kunde blive i Live

\VS{10}og aldrig få Graven at se;

\VS{11}nej, han skal se den; Vismænd dør, både Dåre og Tåbe går bort. Deres Gods må de afstå til andre,

\VS{12}deres Grav er deres Hjem for evigt, deres Bolig Slægt efter Slægt, om Godser end fik deres Navn.

\VS{13}Trods Herlighed bliver Mennesket ikke, han er som Dyrene, der forgår.

\VS{14}Så går det dem, der tror sig trygge, så ender det for dem, deres Tale behager. - Sela.

\VS{15}I Dødsriget drives de ned som Får, deres Hyrde skal Døden være; de oprigtige træder på dem ved Gry, deres Skikkelse går Opløsning i Møde, Dødsriget er deres Bolig.

\VS{16}Men Gud udløser min Sjæl af Dødsrigets Hånd, thi han tager mig til sig. - Sela.

\VS{17}Frygt ej, når en Mand bliver rig, når hans Huses Herlighed øges;

\VS{18}thi intet tager han med i Døden, hans Herlighed følger ham ikke.

\VS{19}Priser han end i Live sig selv: “De lover dig for din Lykke!” -

\VS{20}han vandrer til sine Fædres Slægt, der aldrig får Lyset at skue.

\VS{21}Den, som lever i Herlighed, men uden Forstand, han er som Dyrene, der forgår.



\par }\PsalmChap{50}{\PP \VerseOne{1}En Salme af Asaf. Gud, Gud HERREN taled og stævnede Jorden hid fra Sol i Opgang til Sol i Bjærge;

\VS{2}fra Zion, Skønhedens Krone, viste Gud sig i Stråleglans

\VS{3}- vor Gud komme og tie ikke! - Foran ham gik fortærende Ild, omkring ham rasede Storm;

\VS{4}han stævned Himlen deroppe hid og Jorden for at dømme sit Folk:

\VS{5}“Saml mig mine fromme, der sluttede Pagt med mig ved Ofre!”

\VS{6}Og Himlen forkyndte hans Retfærd, at Gud er den, der dømmer. - Sela.

\VS{7}Hør, mit Folk, jeg vil tale, Israel, jeg vil vidne imod dig, Gud, din Gud er jeg!

\VS{8}Jeg laster dig ikke for dine Slagtofre, dine Brændofre har jeg jo stadig for Øje;

\VS{9}jeg tager ej Tyre fra dit Hus eller Bukke fra dine Stalde;

\VS{10}thi mig tilhører alt Skovens Vildt, Dyrene på de tusinde Bjerge;

\VS{11}jeg kender alle Bjergenes Fugle, har rede på Markens Vrimmel.

\VS{12}Om jeg hungred, jeg sagde det ikke til dig, thi mit er Jorderig og dets Fylde!

\VS{13}Mon jeg æder Tyres Kød eller drikker Bukkes Blod?

\VS{14}Lovsang skal du ofre til Gud og holde den Højeste dine Løfter.

\VS{15}Og kald på mig på Nødens Dag; jeg vil udfri dig, og du skal ære mig,

\VS{16}Men til Den gudløse siger Gud: Hvi regner du op mine Bud og fører min Pagt i Munden,

\VS{17}når du dog hader Tugt og kaster mine Ord bag din Ryg?

\VS{18}Ser du en Tyv, slår du Følge med ham, med Horkarle holder du til,

\VS{19}slipper Munden løs med ondt, din Tunge bærer på Svig.

\VS{20}Du sidder og skænder din Broder, bagtaler din Moders Søn;

\VS{21}det gør du, og jeg skulde tie, og du skulde tænke, jeg er som du! Revse dig vil jeg og gøre dig det klart.

\VS{22}Mærk jer det, I, som glemmer Gud, at jeg ikke skal rive jer redningsløst sønder.

\VS{23}Den, der ofrer Taksigelse, ærer mig; den, der agter på Vejen, lader jeg se Guds Frelse.



\par }\PsalmChap{51}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David,

\VS{2}dengang Natan kom til ham, efter at han havde været inde hos Batseba.

\VS{3}Gud, vær mig nådig efter din Miskundhed, udslet mine Overtrædelser efter din store Barmhjertighed,

\VS{4}tvæt mig fuldkommen ren for min Skyld og rens mig for min Synd!

\VS{5}Mine Overtrædelser kender jeg jo, min Synd står mig altid for Øje.

\VS{6}Mod dig har jeg syndet, mod dig alene, og gjort, hvad i dine Øjne er ondt, at du må få Ret, når du taler, stå ren, når du dømmer.

\VS{7}Se, jeg er født i Misgerning, min Moder undfanged mig i Synd.

\VS{8}Du elsker jo Sandhed i Hjertets Løndom, så lær mig da Visdom i Hjertedybet.

\VS{9}Rens mig for Synd med Ysop, tvæt mig hvidere end Sne;

\VS{10}mæt mig med Fryd og Glæde, lad de Ben, du knuste, juble;

\VS{11}skjul dit Åsyn for mine Synder, udslet alle mine Misgerninger;

\VS{12}skab mig, o Gud, et rent Hjerte, giv en ny, en stadig Ånd i mit Indre;

\VS{13}kast mig ikke bort fra dit Åsyn, tag ikke din hellige Ånd fra mig;

\VS{14}glæd mig igen med din Frelse, giv mig til Støtte en villig Ånd!

\VS{15}Da vil jeg lære Overtrædere dine Veje, og Syndere skal vende om til dig.

\VS{16}Fri mig fra Blodskyld, Gud, min Frelses Gud, så skal min Tunge lovsynge din Retfærd;

\VS{17}Herre, åben mine Læber, så skal min Mund forkynde din Pris.

\VS{18}Thi i Slagtoffer har du ikke Behag, og gav jeg et Brændoffer, vandt det dig ikke.

\VS{19}Offer for Gud er en sønderbrudt Ånd; et sønderbrudt, sønderknust Hjerte agter du ikke ringe, o Gud.

\VS{20}Gør vel i din Nåde mod Zion, opbyg Jerusalems Mure!

\VS{21}Da skal du have Behag i rette Ofre, Brænd- og Heloffer, da bringes Tyre op på dit Alter.



\par }\PsalmChap{52}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Maskil* af David, $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}da Edomitten Doeg kom og meldte Saul, at David var gået ind i Ahimeleks Hus.

\VS{3}Du stærke, hvi bryster du dig af din Ondskab imod den fromme?

\VS{4}Du pønser hele Dagen på ondt; din Tunge er hvas som en Kniv, du Rænkesmed,

\VS{5}du foretrækker ondt for godt, Løgn for sanddru Tale. - Sela.

\VS{6}Du elsker al ødelæggende Tale, du falske Tunge!

\VS{7}Derfor styrte Gud dig for evigt, han gribe dig, rive dig ud af dit Telt, han rykke dig op af de levendes Land! - Sela.

\VS{8}De retfærdige ser det, frygter og håner ham leende:

\VS{9}“Se der den Mand, der ej gjorde Gud til sit Værn, men stoled på sin megen Rigdom, trodsed på sin Velstand!”

\VS{10}Men jeg er som et frodigt Olietræ i Guds Hus, Guds Miskundhed stoler jeg evigt og altid på.

\VS{11}Evindelig takker jeg dig, fordi du greb ind; jeg vidner iblandt dine fromme, at godt er dit Navn.



\par }\PsalmChap{53}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-mahalat*. En Maskil** af David. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt betydning.] / [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}Dårerne siger i Hjertet: “Der er ingen Gud!” Slet og afskyeligt handler de, ingen gør godt.

\VS{3}Gud skuer ned fra Himlen på Menneskenes Børn for at se, om der findes en forstandig, nogen, der søger Gud.

\VS{4}Afveget er alle, til Hobe fordærvede, ingen gør godt, end ikke én.

\VS{5}Er de Udådsmænd da uden Forstand, de, der æder mit Folk, som åd de Brød, og ikke påkalder Gud?

\VS{6}Af Rædsel gribes de da, hvor ingen Rædsel var; thi Gud adsplitter din Belejrers Ben; de bliver til Skamme, thi Gud forkaster dem.

\VS{7}Ak, kom dog fra Zion Israels Frelse! Når Gud vender sit Folks Skæbne, skal Jakob juble, Israel glædes.



\par }\PsalmChap{54}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Med Strengespil. En Maskil* af David, $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}da Zifitterne kom og sagde til Saul: “David har skjult sig hos os.”

\VS{3}Frels mig, o Gud, ved dit navn og skaf mig min ret ved din Vælde,

\VS{4}hør, o Gud, min Bøn, lyt til min Munds Ord!

\VS{5}Thi frække står op imod mig, Voldsmænd vil tage mit Liv; Gud har de ikke for Øje. - Sela.

\VS{6}Se, min Hjælper er Gud, Herren støtter min Sjæl!

\VS{7}Det onde vende sig mod mine Fjender, udryd dem i din Trofasthed!

\VS{8}Da vil jeg frivilligt ofre til dig, prise dit Navn, o HERRE, thi det er godt;

\VS{9}thi det frier mig ud af al Nød; mit Øje skuer med Fryd mine Fjender!



\par }\PsalmChap{55}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Med Strengespil. En Maskil* af David. $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}Lyt, o Gud, til min Bøn, skjul dig ej for min tryglen,

\VS{3}lån mig Øre og svar mig, jeg vånder mig i Klage,

\VS{4}jeg stønner ved Fjendernes Råb og de gudløses Skrig; thi Ulykke vælter de over mig, forfølger mig grumt;

\VS{5}Hjertet er angst i mit Bryst, Dødens Rædsler er faldet over mig.

\VS{6}Frygt og Angst falder på mig, Gru er over mig.

\VS{7}Jeg siger: Ak, havde jeg Vinger som Duen, da fløj jeg i Ly,

\VS{8}ja, langt bort vilde jeg fly og blive i Ørkenen. - Sela.

\VS{9}Da søgte jeg skyndsomt Tilflugt for rivende Storm og Uvejr.

\VS{10}Herre, forvir og split deres Tungemål! Thi Vold og Ufred ser jeg i Byen;

\VS{11}de går Rundgang Dag og Nat på dens Mure;

\VS{12}Ulykke, Kvide og Vanheld råder derinde, Voldsfærd og Svig viger aldrig bort fra dens Torve.

\VS{13}Det var ikke en Fjende, som håned mig - det kunde bæres; min uven ydmyged mig ej - ham kunde jeg undgå;

\VS{14}men du, en Mand af min Stand, en Ven og fortrolig,

\VS{15}og det skønt vi delte Samværets Sødme, vandred endrægtelig i Guds Hus.

\VS{16}Over dem komme Død, lad dem levende synke i Dødsriget! Thi der er Ondskab i deres Bolig, i deres Indre!

\VS{17}Jeg, jeg råber til Gud, og HERREN vil frelse mig.

\VS{18}Jeg klager og stønner ved Kvæld, ved Gry og ved Middag; min Røst vil han høre

\VS{19}og udfri min Sjæl i Fred, så de ikke kan komme mig nær; thi mange er de imod mig.

\VS{20}Gud, som troner fra Fortids Dage, vil høre og ydmyge dem. - Sela. Thi der er ingen Forandring hos dem, og de frygter ikke for Gud.

\VS{21}På Venner lagde han Hånd og brød sin Pagt.

\VS{22}Glattere end Smør er hans Mund, men Hjertet vil Krig, blødere end Olie hans Ord, skønt dragne Sværd.

\VS{23}Kast din Byrde på HERREN, så sørger han for dig, den retfærdige lader han ikke i Evighed rokkes.

\VS{24}Og du, o Gud, nedstyrt dem i Gravens Dyb! Ej skal blodstænkte, svigefulde Mænd nå Hælvten af deres Dage. Men jeg, jeg stoler på dig!



\par }\PsalmChap{56}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-jonat-elem-rehokim*. Af David. En Miktam**, da Filistrene greb ham i Gat. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning; oversettes almindelig: den stumme Due i det fjerne.] / [*se til Sl. 16, 1.] $\}$

\VS{2}Vær mig nådig, Gud, thi Mennesker vil mig til livs, jeg trænges stadig af Stridsmænd;

\VS{3}mine Fjender vil mig stadig til Livs, thi mange strider bittert imod mig!

\VS{4}Når jeg gribes af Frygt, vil jeg stole på dig,

\VS{5}og med Guds Hjælp skal jeg prise hans Ord. Jeg stoler på Gud, jeg frygter ikke, hvad kan Kød vel gøre mig?

\VS{6}De oplægger stadig Råd imod mig, alle deres Tanker går ud på ondt.

\VS{7}De flokker sig sammen, ligger på Lur, jeg har dem lige i Hælene, de står mig jo efter Livet.

\VS{8}Gengæld du dem det onde, stød Folkene ned i Vrede, o Gud!

\VS{9}Selv har du talt mine Suk, i din Lædersæk har du gemt mine Tårer; de står jo i din Bog.

\VS{10}Da skal Fjenderne vige, den Dag jeg kalder; så meget ved jeg, at Gud er med mig.

\VS{11}Med Guds Hjælp skal jeg prise hans Ord, med HERRENS Hjælp skal jeg prise hans Ord.

\VS{12}Jeg stoler på Gud, jeg frygter ikke, hvad kan et Menneske gøre mig?

\VS{13}Jeg har Løfter til dig at indfri, o Gud, med Takofre vil jeg betale dig.

\VS{14}Thi fra Døden frier du min Sjæl, ja min Fod fra Fald, at jeg kan vandre for Guds Åsyn i Livets Lys.



\par }\PsalmChap{57}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-tasjhet*. Af David. En Miktam**, da han flygtede ind i Hulen for Saul. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] / [**se til Sl. 16, 1.] $\}$

\VS{2}Vær mig nådig, Gud, vær mig nådig, thi hos dig har min Sjæl søgt Ly; i dine Vingers Skygge søger jeg Ly, til Ulykken er drevet over.

\VS{3}Gud, den Højeste, påkalder jeg, den Gud, der gør vel imod mig;

\VS{4}han sender mig Hjælp fra Himlen og frelser min Sjæl fra dem, som vil mig til Livs. Gud sender sin Nåde og Trofasthed.

\VS{5}Jeg må ligge midt iblandt Løver, bo mellem Folk, der spyr Ild, hvis Tænder er Spyd og Pile, hvis Tunge er hvas som et Sværd.

\VS{6}Løft dig, o Gud, over Himlen, din Herlighed være over al Jorden!

\VS{7}Et Net har de udspændt for mine Skridt, deres egen Fod skal hildes deri; en Grav har de gravet foran mig, selv skal de falde deri. - Sela.

\VS{8}Mit Hjerte er trøstigt, Gud, mit Hjerte er trøstigt; jeg vil synge og lovprise dig,

\VS{9}vågn op, min Ære*! Harpe og Citer vågn op, jeg vil vække Morgenrøden. $\{$ [*dvs. Sjæl. Sl. 16, 9.] $\}$

\VS{10}Jeg vil takke dig, Herre, blandt Folkeslag, prise dig blandt Folkefærd;

\VS{11}thi din Miskundhed når til Himlen, din Sandhed til Skyerne.

\VS{12}Løft dig, o Gud, over Himlen, din Herlighed være over al Jorden!



\par }\PsalmChap{58}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-tasjhet*. Af David. En Miktam**. $\{$ [*se til Sl. 57, 1.] / [**se til Sl. 16, 1.] $\}$

\VS{2}Er det virkelig Ret, I taler, I Guder, dømmer I Menneskens Børn retfærdigt?

\VS{3}Nej, alle øver I Uret på Jord, eders Hænder udvejer Vold.

\VS{4}Fra Moders Liv vanslægted de gudløse, fra Moders Skød for Løgnerne vild.

\VS{5}Gift har de i sig som Slangen, den stumme Øgle, der døver sit Øre

\VS{6}og ikke vil høre på Tæmmerens Røst, på den kyndige Slangebesværger.

\VS{7}Gud, bryd Tænderne i deres Mund, Ungløvernes Kindtænder knuse du, HERRE;

\VS{8}lad dem svinde som Vand, der synker, visne som nedtrampet Græs.

\VS{9}Lad dem blive som Sneglen, opløst i Slim som et ufuldbårent Foster, der aldrig så Sol.

\VS{10}Før eders Gryder mærker til Tjørnen, ja, midt i deres Livskraft river han dem bort i sin Vrede.

\VS{11}Den retfærdige glæder sig, når han ser Hævn, hans Fødder skal vade i gudløses Blod;

\VS{12}Og Folk skal sige: “Den retfærdige får dog sin Løn, der er dog Guder, som dømmer på Jord!”



\par }\PsalmChap{59}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-tasjhet*. Af David. En Miktam**, da Saul udsendte Folk, som skulle vogte Huset for at dræbe ham. $\{$ [*se til Sl. 57, 1.] / [**se til Sl. 16, 1.] $\}$

\VS{2}Fri mig fra mine Fjender, min Gud, bjærg mig fra dem, der rejser sig mod mig;

\VS{3}fri mig fra Udådsmænd, frels mig fra blodstænkte Mænd!

\VS{4}Thi se, de lurer efter min Sjæl, stærke Mænd stimler sammen imod mig, uden at jeg har Skyld eller Brøde.

\VS{5}Uden at jeg har forbrudt mig, HERRE, stormer de frem og stiller sig op. Vågn op og kom mig i Møde, se til!

\VS{6}Du er jo HERREN, Hærskarers Gud, Israels Gud. Vågn op og hjemsøg alle Folkene, skån ej én af de troløse Niddinger! - Sela.

\VS{7}Ved Aften kommer de tilbage, hyler som Hunde og stryger gennem Byen!

\VS{8}Se, deres Mund løber over, på deres Læber er Sværd, thi: “Hvem skulde høre det?”

\VS{9}Men du, o HERRE, du ler ad dem, du spotter alle Folk,

\VS{10}dig vil jeg lovsynge, du, min Styrke, thi Gud er mit Værn;

\VS{11}med Nåde kommer min Gud mig i Møde, Gud lader mig se mine Fjender med Fryd!

\VS{12}Slå dem ikke ihjel, at ikke mit Folk skal glemme, gør dem hjemløse med din Vælde og styrt dem,

\VS{13}giv dem hen, o Herre, i Mundens Synd, i Læbernes Ord, og lad dem hildes i deres Hovmod for de Eder og Løgne, de siger;

\VS{14}udryd dem i Vrede, gør Ende på dem, så man kan kende til Jordens Ender, at Gud er Hersker i Jakob! - Sela.

\VS{15}Ved Aften kommer de tilbage, hyler som Hunde og stryger gennem Byen,

\VS{16}vanker rundt efter Føde og knurrer, når de ikke mættes.

\VS{17}Men jeg, jeg vil synge om din Styrke, juble hver Morgen over din Nåde; thi du blev mig et Værn, en Tilflugt på Nødens Dag.

\VS{18}Dig vil jeg lovsynge, du, min Styrke, thi Gud er mit Værn, min nådige Gud.



\par }\PsalmChap{60}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-sjusjan-edut*. En Miktam** af David til Indøvelse, $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] / [**se til Sl. 16, 1.] $\}$

\VS{2}dengang han kæmpede med Aram-Naharajim og Aram-Zoba, og Joab vendte tilbage og slog Edomitterne i Saltdalen, 12.000 mand.

\VS{3}Gud, du har stødt os fra dig, nedbrudt os, du vrededes - vend dig til os igen;

\VS{4}du lod Landet skælve, slå Revner, læg nu dets Brist, thi det vakler!

\VS{5}Du lod dit Folk friste ondt, iskænked os døvende Vin.

\VS{6}Dem, der frygter dig, gav du et Banner, hvorhen de kan fly for Buen. - Sela.

\VS{7}Til Frelse for dine elskede hjælp med din højre, bønhør os!

\VS{8}Gud talede i sin Helligdom: “Jeg vil udskifte Sikem med jubel, udmåle Sukkots Dal;

\VS{9}mit er Gilead, mit er Manasse, Efraim er mit Hoveds Værn, Juda min Herskerstav,

\VS{10}Moab min Vaskeskål, på Edom kaster jeg min Sko, over Filisterland jubler jeg.”

\VS{11}Hvo bringer mig hen til den faste Stad, hvo leder mig hen til Edom?

\VS{12}Har du ikke, Gud, stødt os fra dig? Du ledsager ej vore Hære.

\VS{13}Giv os dog Hjælp mod Fjenden! Blændværk er Menneskers Støtte.

\VS{14}Med Gud skal vi øve vældige Ting, vore Fjender træder han ned!



\par }\PsalmChap{61}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Strengespil. Af David.

\VS{2}Hør, o Gud, på mit råb og lyt til min bøn!

\VS{3}Fra Jordens Ende råber jeg til dig. Når mit Hjerte vansmægter, løft mig da op på en Klippe,

\VS{4}led mig, thi du er min Tilflugt, et mægtigt Tårn til Værn imod Fjenden.

\VS{5}Lad mig evigt bo som Gæst i dit Telt, finde Tilflugt i dine Vingers Skjul! - Sela.

\VS{6}Ja du, o Gud, har hørt mine Løfter, opfyldt deres Ønsker, der frygter dit Navn.

\VS{7}Til Kongens Dage lægger du Dage, hans År skal være fra Slægt til Slægt.

\VS{8}Han skal trone evigt for Guds Åsyn; send Nåde og Sandhed til at bevare ham!

\VS{9}Da vil jeg evigt love dit Navn og således Dag efter Dag indfri mine Løfter.



\par }\PsalmChap{62}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Jedutun. En Salme af David.

\VS{2}Min Sjæl er Stille for Gud alene, min Frelse kommer fra ham;

\VS{3}ja, han er min Klippe, min Frelse, mit Værn, jeg skal ikke rokkes meget.

\VS{4}Hvor længe stormer I løs på en Mand, - alle slår I ham ned - som på en hældende Væg, en faldende Mur?

\VS{5}Ja, de oplægger Råd om at styrte ham fra hans Højhed. De elsker Løgn, velsigner med Munden, men forbander i deres Indre. - Sela.

\VS{6}Vær stille hos Gud alene, min Sjæl, thi fra ham kommer mit Håb;

\VS{7}ja, han er min Klippe, min Frelse, mit Værn, jeg skal ikke rokkes.

\VS{8}Hos Gud er min Hjælp og min Ære, min stærke Klippe, min Tilflugt har jeg i Gud;

\VS{9}stol på ham, al Folkets Forsamling, udøs for ham eders Hjerte, Gud er vor Tilflugt. - Sela.

\VS{10}Kun Tomhed er Mennesker, Mænd en Løgn, på Vægtskålen vipper de op, de er Tomhed til Hobe.

\VS{11}Forlad eder ikke på vold, lad jer ikke blænde af Ran; om Rigdommen vokser, agt ikke derpå!

\VS{12}Én Gang talede Gud, to Gange hørte jeg det: at Magten er Guds,

\VS{13}Og Miskundhed er hos dig, o Herre. Thi enhver gengælder du efter hans Gerning.



\par }\PsalmChap{63}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David, da han var i Judas Ørken.

\VS{2}Gud, du er min Gud, dig søger jeg, efter dig tørster min Sjæl, efter dig længes mit Kød i et tørt, vansmægtende, vandløst Land

\VS{3}(således var det, jeg så dig i Helligdommen) for at skue din Vælde og Ære;

\VS{4}thi din Nåde er bedre end Liv, mine Læber skal synge din Pris.

\VS{5}Da vil jeg love dig hele mit Liv, opløfte Hænderne i dit Navn,

\VS{6}Som med fede Retter mættes min Sjæl, med jublende Læber priser min Mund dig,

\VS{7}når jeg kommer dig i Hu på mit Leje, i Nattevagterne tænker på dig;

\VS{8}thi du er blevet min Hjælp, og jeg jubler i dine Vingers Skygge.

\VS{9}Dig klynger min Sjæl sig til, din højre holder mig fast.

\VS{10}Forgæves står de mig efter livet, i Jordens Dyb skal de synke,

\VS{11}gives i Sværdets Vold og vorde Sjakalers Bytte.

\VS{12}Men Kongen glædes i Gud; enhver, der sværger ved ham, skal juble, thi Løgnernes Mund skal lukkes.



\par }\PsalmChap{64}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}Hør, o Gud, min røst, når jeg klager, skærm mit Liv mod den rædsomme Fjende;

\VS{3}skjul mig for Ugerningsmændenes Råd, for Udådsmændenes travle Hob,

\VS{4}der hvæsser Tungen som Sværd, lægger giftige Ord på Buen

\VS{5}for i Løn at ramme den skyldfri, ramme ham brat og uset.

\VS{6}Ihærdigt lægger de onde Råd, skryder af, at de lægger Snarer, siger: “Hvem skulde se os?”

\VS{7}De udtænker onde Gerninger, fuldfører en gennemtænkt Tanke - og Menneskets Indre og Hjerte er dybt.

\VS{8}Da rammer Gud dem med en Pil, af Slaget rammes de brat;

\VS{9}han styrter dem for deres Tunges Skyld. Enhver, som ser dem, ryster på Hovedet;

\VS{10}alle Mennesker frygter, forkynder, hvad Gud har gjort, og fatter hans Hænders Gerning;

\VS{11}de retfærdige glædes i HERREN og lider på ham, de oprigtige af Hjertet jubler til Hobe!



\par }\PsalmChap{65}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David. En Sang.

\VS{2}Lovsang tilkommer dig på Zion, o Gud, dig indfrier man Løfter, du, som hører Bønner;

\VS{3}alt Kød kommer til dig, når Brøden tynger.

\VS{4}Vore Overtrædelser blev os for svare, du tilgiver dem.

\VS{5}Salig den, du udvælger, lader bo i dine Forgårde! Vi mættes af dit Huses Rigdom, dit Tempels Hellighed.

\VS{6}Du svarer os underfuldt i Retfærd, vor Frelses Gud, du Tilflugt for den vide Jord, for fjerne Strande,

\VS{7}du, som grundfæster Bjerge med Vælde, omgjordet med Kraft,

\VS{8}du, som dæmper Havenes Brusen, deres Bølgers Brusen og Folkefærds Larm,

\VS{9}så Folk ved Verdens Ende gruer for dine Tegn; hvor Morgen og Aften oprinder*, bringer du Jubel. $\{$ [*dvs. på hele Jordens Kreds fra øst til vest.] $\}$

\VS{10}Du så til Landet, vanded det, gjorde det såre rigt, Guds Bæk er fuld af Vand, du bereder dets Korn,

\VS{11}du vander dets Furer, jævner knoldene, bløder det med Regn, velsigner dets Sæd.

\VS{12}Med din Herlighed kroner du Året, dine Vognspor flyder af Fedme;

\VS{13}de øde Græsgange flyder, med Jubel omgjordes Højene;

\VS{14}Engene klædes med Får, Dalene hylles i Korn, i Jubel bryder de ud og synger!



\par }\PsalmChap{66}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Sang. En Salme. Bryd ud i Jubel for Gud, al Jorden,

\VS{2}lovsyng hans Navns Ære, syng ham en herlig Lovsang,

\VS{3}sig til Gud: “Hvor forfærdelige er dine Gerninger! For din vældige Styrkes Skyld logrer Fjenderne for dig,

\VS{4}al Jorden tilbeder dig, de lovsynger dig, lovsynger dit Navn.” - Sela.

\VS{5}Kom hid og se, hvad Gud har gjort, i sit Virke en Rædsel for Menneskenes Børn.

\VS{6}Han forvandlede Hav til Land, de vandred til Fods over Strømmen; lad os fryde os højlig i ham.

\VS{7}Han hersker med Vælde for evigt, på Folkene vogter hans Øjne, ej kan genstridige gøre sig store. - Sela.

\VS{8}I Folkeslag, lov vor Gud, lad lyde hans Lovsangs Toner,

\VS{9}han, som har holdt vor Sjæl i Live og ej lod vor Fod glide ud!

\VS{10}Thi du ransaged os, o Gud, rensede os, som man renser Sølv;

\VS{11}i Fængsel bragte du os, lagde Tynge på vore Lænder,

\VS{12}lod Mennesker skride hen over vort Hoved, vi kom gennem Ild og Vand; men du førte os ud og bragte os Lindring!

\VS{13}Med Brændofre vil jeg gå ind i dit Hus og indfri dig mine Løfter,

\VS{14}dem, mine Læber fremførte, min Mund udtalte i Nøden.

\VS{15}Jeg bringer dig Ofre af Fedekvæg sammen med Vædderes Offerduft, jeg ofrer Okser tillige med Bukke. - Sela.

\VS{16}Kom og hør og lad mig fortælle jer alle, som frygter Gud, hvad han har gjort for min Sjæl!

\VS{17}Jeg råbte til ham med min Mund og priste ham med min Tunge.

\VS{18}Havde jeg tænkt på ondt i mit Hjerte, da havde Herren ej hørt;

\VS{19}visselig, Gud har hørt, han lytted til min bedende Røst.

\VS{20}Lovet være Gud, som ikke har afvist min Bøn eller taget sin Miskundhed fra mig!



\par }\PsalmChap{67}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Strengespil. En Salme. En Sang.

\VS{2}Gud være os nådig og velsigne os, han lade sit Ansigt lyse over os, - Sela -

\VS{3}for at din Vej må kendes på Jorden, din Frelse blandt alle Folk.

\VS{4}Folkeslag skal takke dig, Gud, alle Folkeslag takke dig;

\VS{5}Folkefærd skal glædes og juble, thi med Retfærd dømmer du Folkeslag, leder Folkefærd på Jorden. - Sela.

\VS{6}Folkeslag skal takke dig, Gud, alle Folkeslag takke dig!

\VS{7}Landet har givet sin Grøde, Gud, vor Gud, velsigne os,

\VS{8}Gud velsigne os, så den vide Jord må frygte ham!



\par }\PsalmChap{68}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. En Salme. En Sang.

\VS{2}Når Gud står op, da splittes hans fjender, hans Avindsmænd flyr for hans Åsyn,

\VS{3}som Røg henvejres, så henvejres de; som Voks, der smelter for Ild, går gudløse til Grunde for Guds Åsyn.

\VS{4}Men retfærdige frydes og jubler med Glæde og Fryd for Guds Åsyn.

\VS{5}Syng for Gud, lovsyng hans Navn, hyld ham, der farer frem gennem Ørknerne! HERREN er hans Navn, jubler for hans Åsyn,

\VS{6}faderløses Fader, Enkers Værge, Gud i hans hellige Bolig,

\VS{7}Gud, som bringer ensomme hjem, fører Fanger ud til Lykke; men genstridige bor i tørre Egne.

\VS{8}Da du drog ud, o Gud, i Spidsen for dit Folk, skred frem gennem Ørkenen, - Sela - da rystede Jorden,

\VS{9}ja, Himlen dryppede for Guds Åsyn, for Guds Åsyn, Israels Guds.

\VS{10}Regn i Strømme lod du falde, o Gud, din vansmægtende Arvelod styrkede du;

\VS{11}din Skare tog Bolig der, for de arme sørged du, Gud, i din Godhed.

\VS{12}Ord lægger Herren de Kvinder i Munden, som bringer Glædesbud, en talrig Hær:

\VS{13}“Hærenes Konger flyr, de flyr, Husets Frue uddeler Bytte.

\VS{14}Vil I da blive imellem Foldene? Duens Vinger dækkes af Sølv, dens Fjedre af gulgrønt Guld.

\VS{15}Da den Almægtige splittede Kongerne der, faldt der Sne på Zalmon.”

\VS{16}Et Gudsbjerg er Basans Bjerg, et Bjerg med spidse Tinder er Basans Bjerg;

\VS{17}Hvi skæver I Bjerge med spidse Tinder til Bjerget, Gud ønsked til Bolig, hvor HERREN også vil bo for evigt?

\VS{18}Titusinder er Guds Vogne, tusinde Gange tusinde, HERREN kom fra Sinaj til Helligdommen.

\VS{19}Du steg op til det høje, du bortførte Fanger, Gaver tog du blandt Mennesker, også iblandt de genstridige, at du måtte bo der, HERRE, o Gud.

\VS{20}Lovet være Herren! Fra Dag til Dag bærer han vore Byrder; Gud er vor Frelse. - Sela.

\VS{21}En Gud til Frelse er Gud for os, hos den Herre HERREN er Udgange fra Døden.

\VS{22}Men Fjendernes Hoveder knuser Gud, den gudløses Isse, der vandrer i sine Synder.

\VS{23}Herren har sagt: “Jeg henter dem hjem fra Basan, henter dem hjem fra Havets Dyb,

\VS{24}at din Fod må vade i Blod, dine Hundes Tunger få del i Fjenderne.”

\VS{25}Se på Guds Højtidstog, min Guds, min Konges Højtidstog ind i Helligdommen!

\VS{26}Sangerne forrest, så de, der spiller, i Midten unge Piger med Pauker:

\VS{27}“Lover Gud i Festforsamlinger, Herren, I af Israels Kilde!”

\VS{28}Der er liden Benjamin forrest, Judas Fyrster i Flok, Zebulons Fyrster, Naftalis Fyrster.

\VS{29}Opbyd, o Gud, din Styrke, styrk, hvad du gjorde for os, o Gud!

\VS{30}For dit Tempels Skyld skal Konger bringe dig Gaver i Jerusalem.

\VS{31}Tru ad Dyret i Sivet, Tyreflokken, Folkeslags Herrer, så de hylder dig med deres Sølvstykker. Adsplit Folkeslag, der elsker Strid!

\VS{32}De kommer med Olie fra Ægypten, Ætioperne iler til Gud med fulde Hænder.

\VS{33}I Jordens Riger, syng for Gud, lovsyng HERREN;

\VS{34}hyld ham, der farer frem på Himlenes Himle, de gamle! Se, han løfter sin Røst, en vældig Røst.

\VS{35}Giv Gud Ære! Over Israel er hans Højhed, Hans Vælde i Skyerne,

\VS{36}frygtelig er Gud i sin Helligdom, Israels Gud; han giver Folket Styrke og Kraft. Lovet være Gud!



\par }\PsalmChap{69}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Liljerne*. Af David. $\{$ [*se til Sl. 45, 1.] $\}$

\VS{2}Frels mig Gud, thi Vandene når mig til Sjælen,

\VS{3}jeg er sunket i bundløst Dynd, hvor der intet Fodfæste er, kommet i Vandenes Dyb, og Strømmen går over mig;

\VS{4}træt har jeg skreget mig, Struben brænder, mit Øje er mat af at bie på min Gud;

\VS{5}flere end mit Hoveds Hår er de, der hader mig uden Grund, mange er de, som vil mig til Livs, uden Skel er mig fjendske; hvad jeg ikke har ranet, skal jeg dog erstatte!

\VS{6}Gud, du kender min Dårskab, min Skyld er ej skjult for dig.

\VS{7}Lad mig ej bringe Skam over dem, som bier på dig, o Herre, Hærskarers HERRE, lad mig ej bringe Skændsel over dem, der søger dig, Israels Gud!

\VS{8}Thi for din Skyld bærer jeg Spot, mit Åsyn dækkes af Skændsel;

\VS{9}fremmed er jeg for mine Brødre, en Udlænding for min Moders Sønner.

\VS{10}Thi Nidkærhed for dit Hus har fortæret mig, Spotten mod dig er faldet på mig;

\VS{11}jeg spæged min Sjæl med Faste, og det blev mig til Spot;

\VS{12}i Sæk har jeg klædt mig, jeg blev dem et Mundheld.

\VS{13}De, der sidder i Porten, taler om mig, ved Drikkelagene synger de om mig.

\VS{14}Men jeg beder, HERRE, til dig i Nådens Tid, o Gud, i din store Miskundhed svare du mig!

\VS{15}Frels mig med din trofaste Hjælp fra Dyndet, at jeg ikke skal synke; red mig fra dem, der hader mig, fra Vandenes Dyb,

\VS{16}lad Strømmen ikke gå over mig; lad Dybet ikke sluge mig eller Brønden lukke sig over mig.

\VS{17}Svar mig, HERRE, thi god er din Nåde, vend dig til mig efter din store Barmhjertighed;

\VS{18}dit Åsyn skjule du ej for din Tjener, thi jeg er i Våde, skynd dig og svar mig;

\VS{19}kom til min Sjæl og løs den, fri mig for mine Fjenders Skyld!

\VS{20}Du ved, hvorledes jeg smædes og bærer Skam og Skændsel; du har Rede på alle mine Fjender.

\VS{21}Spot har ulægeligt knust mit Hjerte; jeg bied forgæves på Medynk, på Trøstere uden at finde;

\VS{22}de gav mig Malurt at spise og slukked min Tørst med Eddike.

\VS{23}Lad Bordet foran dem blive en Snare, deres Takofre* blive en Fælde; $\{$ [*dvs. Offermåltider.] $\}$

\VS{24}lad Øjnene slukkes, så Synet svigter, lad Lænderne altid vakle!

\VS{25}Din Vrede udøse du over dem, din glødende Harme nå dem;

\VS{26}deres Teltlejr blive et Øde, og ingen bo i deres Telte!

\VS{27}Thi de forfølger den, du slog, og øger Smerten for dem, du såred.

\VS{28}Tilregn dem hver eneste Brøde, lad dem ikke få Del i din Retfærd;

\VS{29}lad dem slettes af Livets Bog, ej optegnes blandt de retfærdige!

\VS{30}Men mig, som er arm og lidende, bjærge din Frelse, o Gud!

\VS{31}Jeg vil prise Guds Navn med Sang og ophøje ham med Tak;

\VS{32}det er mer for HERREN end Okser, end Tyre med Horn og Klove!

\VS{33}Når de ydmyge ser det, glæder de sig; I, som søger Gud, eders Hjerte oplives!

\VS{34}Thi HERREN låner de fattige Øre, han agter ej fangne Venner ringe.

\VS{35}Himmel og Jord skal prise ham, Havet og alt, hvad der rører sig der;

\VS{36}thi Gud vil frelse Zion og opbygge Judas Byer; der skal de bo og tage det i Eje;

\VS{37}hans Tjeneres Afkom skal arve det, de, der elsker hans Navn, skal bo deri.



\par }\PsalmChap{70}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. Lehazkir*. $\{$ [*se til Sl. 38, 1.] $\}$

\VS{2}Du værdiges, Gud, at fri mig, Herre, il mig til Hjælp!

\VS{3}Lad dem beskæmmes og rødme, som vil mig til Livs, og de, der ønsker mig ondt, lad dem vige med Skændsel;

\VS{4}lad dem stivne af Rædsel ved deres Skam, de, som siger: “Ha, ha!”

\VS{5}Lad alle, som søger dig, frydes og glædes i dig; lad dem, som elsker din Frelse, bestandig sige: “Gud er stor!”

\VS{6}Arm og fattig er jeg, il mig til Hjælp, o Gud! Du er min Hjælp og min Frelser; tøv ej, HERRE!



\par }\PsalmChap{71}{\PP \VerseOne{1}HERRE, jeg lider på dig, lad mig aldrig i evighed skuffes.

\VS{2}Frels mig og udfri mig i din Retfærdighed, du bøje dit Øre til mig;

\VS{3}red mig og vær mig en Tilflugtsklippe, en Klippeborg til min Frelse; thi du er min Klippe og Borg!

\VS{4}Min Gud, fri mig ud af gudløses Hånd, af Niddings og Voldsmands Kløer;

\VS{5}thi du er mit Håb, o Herre! Fra min Ungdom var HERREN min Tillid;

\VS{6}fra Moders Skød har jeg støttet mig til dig, min Forsørger var du fra Moders Liv, dig gælder altid min Lovsang.

\VS{7}For mange står jeg som mærket af Gud, men du er min stærke Tilflugt;

\VS{8}min Mund er fuld af din Lovsang, af din Ære Dagen lang.

\VS{9}Forkast mig ikke i Alderdommens Tid og svigt mig ikke, nu Kraften svinder;

\VS{10}thi mine Fjender taler om mig, de, der lurer på min Sjæl, holder Råd:

\VS{11}“Gud har svigtet ham! Efter ham! Grib ham, thi ingen frelser!”

\VS{12}Gud, hold dig ikke borte fra mig, il mig til Hjælp, min Gud;

\VS{13}lad dem blive til Skam og Skændsel, dem, der står mig imod, lad dem hylles i Spot og Spe, dem, der vil mig ondt!

\VS{14}Men jeg, jeg vil altid håbe, blive ved at istemme din Pris;

\VS{15}min Mund skal vidne om din Retfærd, om din Frelse Dagen lang; thi jeg kender ej Ende derpå.

\VS{16}Jeg vil minde om den Herre HERRENS Vælde, lovsynge din Retfærd, kun den alene.

\VS{17}Gud, du har vejledt mig fra min Ungdom af, dine Undere har jeg forkyndt til nu.

\VS{18}indtil Alderdommens Tid og de grånende Hår svigte du mig ikke, o Gud. End skal jeg prise din Arm for alle kommende Slægter.

\VS{19}Din Vælde og din Retfærdighed når til Himlen, o Gud; du, som øvede store Ting, hvo er din Lige, Gud?

\VS{20}Du, som lod os skue mangefold Trængsel og Nød, du kalder os atter til Live og drager os atter af Jordens Dyb;

\VS{21}du vil øge min Storhed og atter trøste mig.

\VS{22}Til Gengæld vil jeg til Harpespil prise din Trofasthed, min Gud, lege på Citer for dig, du Israels Hellige;

\VS{23}juble skal mine Læber - ja, jeg vil lovsynge dig - og min Sjæl, som du udløste;

\VS{24}også min Tunge skal Dagen igennem forkynde din Retfærd, thi Skam og Skændsel får de, som vil mig ilde.



\par }\PsalmChap{72}{\PP \VerseOne{1}Af Salomo. Gud, giv Kongen din ret, Kongesønnen din retfærd,

\VS{2}så han dømmer dit Folk med Retfærdighed og dine arme med Ret!

\VS{3}Da bærer Bjerge og Høje Fred for Folket i Retfærd.

\VS{4}De arme blandt Folket skaffer han Ret, han bringer de fattige Frelse, og han slår Voldsmanden ned.

\VS{5}Han skal leve, så længe Solen lyser og Månen skinner, fra Slægt til Slægt.

\VS{6}Han kommer som Regn på slagne Enge, som Regnskyl, der væder Jorden;

\VS{7}i hans dage blomstrer Retfærd, og dyb Fred råder, til Månen forgår.

\VS{8}Fra Hav til Hav skal han herske, fra Floden til Jordens Ender;

\VS{9}hans Avindsmænd bøjer knæ for ham, og hans Fjender slikker Støvet;

\VS{10}Konger fra Tarsis og fjerne Strande frembærer Gaver, Sabas og Sebas Konger kommer med Skat;

\VS{11}alle Konger skal bøje sig for ham, alle Folkene være hans Tjenere.

\VS{12}Thi han skal redde den fattige, der skriger om Hjælp, den arme, der savner en Hjælper,

\VS{13}ynkes over ringe og fattig og frelse fattiges Sjæle;

\VS{14}han skal fri deres Sjæle fra Uret og vold, deres Blod er dyrt i hans Øjne.

\VS{15}Måtte han leve og Guld fra Saba gives ham! De skal bede for ham bestandig, velsigne ham Dagen igennem.

\VS{16}Korn skal der være i Overflod i Landet, på Bjergenes Top; som Libanon skal dets Afgrøde bølge og Folk spire frem af Byen som Jordens Urter.

\VS{17}Velsignet være hans Navn evindelig, hans Navn skal leve, mens Solen skinner. Ved ham skal man velsigne sig, alle Folk skal prise ham lykkelig!

\VS{18}Lovet være Gud HERREN, Israels Gud, som ene gør Undergerninger,

\VS{19}og lovet være hans herlige Navn evindelig; al Jorden skal fyldes af hans Herlighed. Amen, Amen!

\VS{20}Her ender Davids, Isajs Søns, Bønner.



\par }\PsalmChap{73}{\PP \VerseOne{1}En Salme af Asaf. Visselig, god er Gud mod Israel; mod dem, der er rene af Hjertet!

\VS{2}Mine Fødder var nær ved at snuble, mine Skridt var lige ved at glide;

\VS{3}thi over Dårerne græmmed jeg mig, jeg så, at det gik de gudløse vel;

\VS{4}thi de kender ikke til Kvaler, deres Livskraft er frisk og sund;

\VS{5}de kender ikke til menneskelig Nød, de plages ikke som andre.

\VS{6}Derfor har de Hovmod til Halssmykke, Vold er Kappen, de svøber sig i.

\VS{7}Deres Brøde udgår af deres Indre, Hjertets Tanker bryder igennem.

\VS{8}I det dybe taler de ondt, i det høje fører de Urettens Tale,

\VS{9}de løfter Munden mod Himlen, Tungen farer om på Jorden.

\VS{10}(Derfor vender mit Folk sig hid og drikker Vand i fulde Drag).

\VS{11}De siger: “Hvor skulde Gud vel vide det, skulde den Højeste kende dertil?”

\VS{12}Se, det er de gudløses kår, altid i Tryghed, voksende Velstand!

\VS{13}Forgæves holdt jeg mit Hjerte rent og tvætted mine Hænder i Uskyld,

\VS{14}jeg plagedes Dagen igennem, blev revset på ny hver Morgen!

\VS{15}Men jeg tænkte: “Taler jeg så, se, da er jeg troløs imod dine Sønners Slægt.”

\VS{16}Så grunded jeg på at forstå det, møjsommeligt var det i mine Øjne,

\VS{17}Til jeg kom ind i Guds Helligdomme*, skønned, hvordan deres Endeligt bliver: $\{$ [*måske: Guds hellige Tanker.] $\}$

\VS{18}Du sætter dem jo på glatte Steder, i Undergang styrter du dem.

\VS{19}Hvor brat de dog lægges øde, går under, det ender med Rædsel!

\VS{20}De er som en Drøm, når man vågner, man vågner og regner sit Syn for intet.

\VS{21}Så længe mit Hjerte var bittert og det nagede i mine Nyrer,

\VS{22}var jeg et Dyr og fattede intet, jeg var for dig som Kvæg.

\VS{23}Dog bliver jeg altid hos dig, du holder mig fast om min højre;

\VS{24}du leder mig med dit Råd og tager mig siden bort i Herlighed.

\VS{25}Hvem har jeg i Himlen?* Og har jeg blot dig, da attrår jeg intet på Jorden! $\{$ [*dvs. foruden dig.] $\}$

\VS{26}Lad kun mit Kød og mit Hjerte vansmægte, Gud er mit Hjertes Klippe, min Del for evigt.

\VS{27}Thi de, der fjerner sig fra dig, går under, du udsletter hver, som er dig utro.

\VS{28}Men at leve Gud nær er min Lykke, min Lid har jeg sat til den Herre HERREN, at jeg kan vidne om alle dine Gerninger.



\par }\PsalmChap{74}{\PP \VerseOne{1}En Maskil af Asaf. Hvorfor har du, Gud, stødt os bort for evigt, hvi ryger din Vrede mod Hjorden, du røgter? $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}Kom din Menighed i Hu, som du fordum vandt dig, - du udløste den til din Ejendoms Stamme - Zions Bjerg, hvor du har din Bolig.

\VS{3}Løft dine Fjed til de evige Tomter: Fjenden lagde alt i Helligdommen øde.

\VS{4}Dine Fjender brøled i dit Samlingshus*, satte deres Tegn som Tegn deri. $\{$ [*dvs. Templet; samme Ord bruges i 2 Mos. 27, 21 o. a. St. om Åbenbaringsteltet og i Sl. 74, 8 i flertal om Synagogerne.] $\}$

\VS{5}Det så ud, som når man løfter Økser i Skovens Tykning.

\VS{6}Og alt det udskårne Træværk der! De hugged det sønder med Økse og Hammer.

\VS{7}På din Helligdom satte de Ild, de skændede og nedrev dit Navns Bolig.

\VS{8}De tænkte: “Til Hobe udrydder vi dem!” De brændte alle Guds Samlingshuse i Landet.

\VS{9}Vore Tegn, dem ser vi ikke, Profeter findes ej mer; hvor længe, ved ingen af os.

\VS{10}Hvor længe, o Gud, skal vor Modstander smæde, Fjenden blive ved at håne dit Navn?

\VS{11}Hvorfor holder du din Hånd tilbage og skjuler din højre i Kappens Fold?

\VS{12}Vor Konge fra fordums Tid er dog Gud, som udførte Frelsens Værk i Landet.

\VS{13}Du kløvede Havet med Vælde, knuste på Vandet Dragernes Hoved;

\VS{14}du søndrede Hovederne på Livjatan og gav dem som Æde til Ørkenens Dyr;

\VS{15}Kilde og Bæk lod du vælde frem, du udtørred stedseflydende Strømme;

\VS{16}din er Dagen, og din er Natten, du grundlagde Lys og Sol,

\VS{17}du fastsatte alle Grænser på Jord, du frembragte Sommer og Vinter.

\VS{18}Kom i Hu, o HERRE, at Fjenden har hånet, et Folk af Dårer har spottet dit Navn!

\VS{19}Giv ikke Vilddyret din Turteldues Sjæl, glem ikke for evigt dine armes Liv;

\VS{20}se hen til Pagten, thi fyldte er Landets mørke Steder med Voldsfærds Boliger.

\VS{21}Lad ej den fortrykte gå bort med Skam, lad de arme og fattige prise dit Navn!

\VS{22}Gud, gør dig rede, før din Sag, kom i Hu, hvor du stadig smædes af Dårer,

\VS{23}lad ej dine Avindsmænds Røst uænset! Ustandseligt lyder dine Fjenders Larm!



\par }\PsalmChap{75}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-tasjhet*. En Salme af Asaf. En Sang. $\{$ [*se til Sl. 57, 1.] $\}$

\VS{2}Vi takker dig, Gud, vi takker dig; de, der påkalder dit Navn, fortæller dine Undere.

\VS{3}“Selv om jeg udsætter Sagen, dømmer jeg dog med Retfærd;

\VS{4}vakler end Jorden og alle, som bor derpå, har jeg dog grundfæstet dens Støtter.” - Sela.

\VS{5}Til Dårerne siger jeg: “Vær ej Dårer!” og til de gudløse: “Løft ej Hornet,

\VS{6}løft ikke eders Horn mod Himlen, tal ikke med knejsende Nakke!”

\VS{7}Thi hverken fra Øst eller Vest kommer Hjælp, ej heller fra Ørk eller Bjerge.

\VS{8}Nej, den, som dømmer, er Gud, han nedbøjer en, ophøjer en anden.

\VS{9}Thi i HERRENS Hånd er et Bæger med skummende, krydret Vin, han skænker i for én efter én, selv Bærmen drikker de ud; alle Jordens gudløse drikker.

\VS{10}Men jeg skal juble evindelig, lovsynge Jakobs Gud;

\VS{11}alle de gudløses Horn stødes af, de retfærdiges Horn skal knejse!



\par }\PsalmChap{76}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Med Strengespil. En Salme af Asaf. En Sang.

\VS{2}Gud er kendt i Juda, hans navn er stort i Israel,

\VS{3}i Salem* er hans Hytte, hans Bolig er på Zion. $\{$ [*dvs. Jerusalem. Sl. 68, 17.] $\}$

\VS{4}Der brød han Buens Lyn*, Skjold og Sværd og Krigsværn. - Sela. $\{$ [*dvs. Pilene. Sl. 46, 10.] $\}$

\VS{5}Frygtelig var du, herlig på de evige Bjerge.

\VS{6}De tapre gjordes til Bytte, i Dvale sank de, og kraften svigted alle de stærke Kæmper.

\VS{7}Jakobs Gud, da du trued, faldt Vogn og Hest i den dybe Søvn.

\VS{8}Frygtelig er du! Hvo holder Stand mod dig i din Vredes Vælde?

\VS{9}Fra Himlen fældte du Dom, Jorden grued og tav,

\VS{10}da Gud stod op til Dom for at frelse hver ydmyg på Jord. - Sela.

\VS{11}Thi Folkestammer skal takke dig, de sidste af Stammerne fejre dig.

\VS{12}Aflæg Løfter og indfri dem for HERREN eders Gud, alle omkring ham skal bringe den Frygtindgydende Gaver.

\VS{13}Han kuer Fyrsternes Mod, indgyder Jordens Konger Frygt.



\par }\PsalmChap{77}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Til Jedutun. Af Asaf. En Salme.

\VS{2}Jeg råber højt til Gud, og han hører mig;

\VS{3}jeg søger Herren på Nødens Dag, min Hånd er om Natten utrættet udrakt, min Sjæl vil ikke lade sig trøste;

\VS{4}jeg ihukommer Gud og stønner, jeg sukker, min Ånd vansmægter. - Sela.

\VS{5}Du holder mine Øjne vågne, jeg er urolig og målløs.

\VS{6}Jeg tænker på fordums dage, ihukommer længst henrundne År;

\VS{7}jeg gransker om Natten i Hjertet, grunder og ransager min Ånd.

\VS{8}Vil Herren bortstøde for evigt og aldrig mer vise Nåde,

\VS{9}er hans Miskundhed ude for stedse, hans Trofasthed omme for evigt og altid,

\VS{10}har Gud da glemt at ynkes, lukket sit Hjerte i Vrede? - Sela.

\VS{11}Jeg sagde: Det er min Smerte, at den Højestes højre er ikke som før.

\VS{12}Jeg kommer HERRENS Gerninger i Hu, ja kommer dine fordums Undere i Hu.

\VS{13}Jeg tænker på al din Gerning og grunder over dine Værker.

\VS{14}Gud, din Vej var i Hellighed, hvo er en Gud så stor som Gud!

\VS{15}Du er en Gud, som gør Undere, du gjorde din Vælde kendt blandt Folkene,

\VS{16}udøste dit Folk med din Arm, Jakobs og Josefs Sønner. - Sela.

\VS{17}Vandene så dig, Gud, Vandene så dig og vred sig i Angst, ja Dybet tog til at skælve;

\VS{18}Skyerne udøste Vand, Skyhimlens Stemme gjalded, dine Pile for hid og did;

\VS{19}din bragende Torden rulled, Lynene oplyste Jorderig, Jorden bæved og skjalv;

\VS{20}din Vej gik midt gennem Havet, din Sti gennem store Vande, dine Fodspor kendtes ikke.

\VS{21}Du førte dit Folk som en Hjord ved Moses' og Arons Hånd.



\par }\PsalmChap{78}{\PP \VerseOne{1}En Maskil* af Asaf. Lyt, mit folk, til min lære, bøj eders Øre til ord fra min Mund; $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}jeg vil åbne min Mund med Billedtale, fremsætte Gåder fra fordums Tid,

\VS{3}hvad vi har hørt og ved, hvad vore Fædre har sagt os;

\VS{4}vi dølger det ikke for deres Børn, men melder en kommende Slægt om HERRENS Ære og Vælde og Underne, som han har gjort.

\VS{5}Han satte et Vidnesbyrd i Jakob, i Israel gav han en Lov, idet han bød vore Fædre at lade deres Børn det vide,

\VS{6}at en senere Slægt kunde vide det, og Børn, som fødtes siden, stå frem og fortælle deres Børn derom,

\VS{7}så de slår deres Lid til Gud og ikke glemmer Guds Gerninger, men overholder hans Bud,

\VS{8}ej slægter Fædrene på, en vanartet, stridig Slægt, hvis Hjerte ikke var fast, hvis Ånd var utro mod Gud

\VS{9}- Efraims Børn var rustede Bueskytter, men svigted på Stridens Dag* - $\{$ [*Verset bryder Sammenhengen og synes at være et Indskud andetstedsfra.] $\}$

\VS{10}Gudspagten holdt de ikke, de nægtede at følge hans Lov;

\VS{11}hans Gerninger gik dem ad Glemme, de Undere, han lod dem skue.

\VS{12}Han gjorde Undere for deres Fædre i Ægypten på Zoans Mark;

\VS{13}han kløved Havet og førte dem over, lod Vandet stå som en Vold;

\VS{14}han ledede dem ved Skyen om Dagen, Natten igennem ved Ildens Skær;

\VS{15}han kløvede Klipper i Ørkenen, lod dem rigeligt drikke som af Strømme,

\VS{16}han lod Bække rinde af Klippen og Vand strømme ned som Floder.

\VS{17}Men de blev ved at synde imod ham og vække den Højestes Vrede i Ørkenen;

\VS{18}de fristede Gud i Hjertet og krævede Mad til at stille Sulten,

\VS{19}de talte mod Gud og sagde: “Kan Gud dække Bord i en Ørken?

\VS{20}Se, Klippen slog han, så Vand flød frem, og Bække vælded ud; mon han også kan give Brød og skaffe kød til sit Folk?”

\VS{21}Det hørte HERREN, blev vred, der tændtes en Ild mod Jakob, ja Vrede kom op mod Israel,

\VS{22}fordi de ikke troede Gud eller stolede på hans Frelse.

\VS{23}Da bød han Skyerne oventil, lod Himlens Døre åbne

\VS{24}og Manna regne på dem til Føde, han gav dem Himmelkorn;

\VS{25}Mennesker spiste Englebrød, han sendte dem Mad at mætte sig med.

\VS{26}Han rejste Østenvinden på Himlen, førte Søndenvinden frem ved sin Kraft;

\VS{27}Kød lod han regne på dem som Støv og vingede Fugle som Havets Sand,

\VS{28}lod dem falde midt i sin Lejr, rundt omkring sine Boliger;

\VS{29}Og de spiste sig overmætte, hvad de ønsked, lod han dem få.

\VS{30}Men før deres Attrå var stillet, mens Maden var i deres Mund,

\VS{31}rejste Guds Vrede sig mod dem; han vog deres kraftige Mænd, fældede Israels Ynglinge.

\VS{32}Og dog blev de ved at synde og troede ej på hans Undere.

\VS{33}Da lod han deres Dage svinde i Tomhed og endte brat deres År.

\VS{34}Når han vog dem, søgte de ham, vendte om og spurgte om Gud,

\VS{35}kom i Hu, at Gud var deres Klippe, Gud den Allerhøjeste deres Genløser.

\VS{36}De hyklede for ham med Munden, løj for ham med deres Tunge;

\VS{37}deres Hjerter holdt ikke fast ved ham, hans Pagt var de ikke tro.

\VS{38}Og dog er han barmhjertig, han tilgiver Misgerning, lægger ej øde, hans Vrede lagde sig Gang på Gang, han lod ikke sin Harme fuldt bryde frem;

\VS{39}han kom i Hu, de var Kød, et Pust, der svinder og ej vender tilbage.

\VS{40}Hvor tit stod de ham ikke imod i Ørkenen og voldte ham Sorg i det øde Land!

\VS{41}De fristede atter Gud, de krænkede Israels Hellige;

\VS{42}hans Hånd kom de ikke i Hu, den Dag han friede dem fra Fjenden,

\VS{43}da han gjorde sine Tegn i Ægypten, sine Undere på Zoans Mark,

\VS{44}forvandled deres Floder til Blod, så de ej kunde drikke af Strømmene,

\VS{45}sendte Myg imod dem, som åd dem, og Frøer, som lagde dem øde,

\VS{46}gav Æderen, hvad de avlede, Græshoppen al deres Høst,

\VS{47}slog deres Vinstokke ned med Hagl, deres Morbærtræer med Frost,

\VS{48}prisgav Kvæget for Hagl og deres Hjorde for Lyn.

\VS{49}Han sendte sin Vredesglød mod dem, Harme, Vrede og Trængsel, en Sendefærd af Ulykkesengle;

\VS{50}frit Løb gav han sin Vrede, skåned dem ikke for Døden, gav deres Liv til Pris for Pest;

\VS{51}alt førstefødt i Ægypten slog han, Mandskraftens Førstegrøde i Kamitternes Telte,

\VS{52}lod sit Folk bryde op som en Hjord, leded dem som Kvæg i Ørkenen,

\VS{53}leded dem trygt, uden Frygt, mens Havet lukked sig over deres Fjender;

\VS{54}han bragte dem til sit hellige Land, de Bjerge, hans højre vandt,

\VS{55}drev Folkeslag bort foran dem, udskiftede ved Lod deres Land og lod Israels Stammer bo i deres Telte.

\VS{56}Dog fristed og trodsede de Gud den Allerhøjeste og overholdt ikke hans Vidnesbyrd;

\VS{57}de faldt fra, var troløse som deres Fædre, svigtede som en slappet Bue,

\VS{58}de krænked ham med deres Offerhøje, ægged ham med deres Gudebilleder.

\VS{59}Det hørte Gud og blev vred, følte højlig Lede ved Israel;

\VS{60}han opgav sin Bolig i Silo, det Telt, hvor han boede blandt Mennesker;

\VS{61}han gav sin Stolthed i Fangenskab, sin Herlighed i Fjendehånd,

\VS{62}prisgav sit Folk for Sværdet, blev vred på sin Arvelod;

\VS{63}Ild fortæred dets unge Mænd, dets Jomfruer fik ej Bryllupssange,

\VS{64}dets Præster faldt for Sværdet, dets Enker holdt ikke Klagefest.

\VS{65}Da vågned Herren som en, der har sovet, som en Helt, der er døvet af Vin;

\VS{66}han slog sine Fjender på Ryggen, gjorde dem evigt til Skamme.

\VS{67}Men han fik Lede ved Josefs Telt, Efraims Stamme udvalgte han ikke;

\VS{68}han udvalgte Judas Stamme, Zions Bjerg, som han elsker;

\VS{69}han bygged sit Tempel himmelhøjt, grundfæsted det evigt som Jorden.

\VS{70}Han udvalgte David, sin Tjener, og tog ham fra Fårenes Folde,

\VS{71}hentede ham fra de diende Dyr til at vogte Jakob, hans Folk, Israel, hans Arvelod;

\VS{72}han vogtede dem med oprigtigt Hjerte, ledede dem med kyndig Hånd.



\par }\PsalmChap{79}{\PP \VerseOne{1}En Salme af Asaf. Hedninger er trængt ind i din arvelod, Gud, de har besmittet dit hellige Tempel og gjort Jerusalem til en Stenhob;

\VS{2}de har givet Himlens Fugle dine Tjeneres Lig til Æde, Jordens vilde Dyr dine frommes Kød;

\VS{3}deres Blod har de udøst som Vand omkring Jerusalem, ingen jorder dem;

\VS{4}vore Naboer er vi til Hån, vore Grander til Spot og Spe.

\VS{5}Hvor længe vredes du, HERRE - for evigt? hvor længe skal din Nidkærhed lue som Ild?

\VS{6}Udøs din Vrede på Folk, der ikke kender dig, på Riger, som ikke påkalder dit Navn;

\VS{7}thi de har opædt Jakob og lagt hans Bolig øde.

\VS{8}Tilregn os ikke Fædrenes Brøde, lad din Barmhjertighed komme os snarlig i Møde, thi vi er såre ringe,

\VS{9}Hjælp os, vor Frelses Gud, for dit Navns Æres Skyld, fri os, forlad vore Synder for dit Navns Skyld!

\VS{10}Hvorfor skal Hedninger sige: “Hvor er deres Gud?” Lad dine Tjeneres udgydte Blod blive hævnet på Hedningerne for vore Øjne!

\VS{11}Lad de fangnes Suk nå hen for dit Åsyn, udløs Dødens Børn efter din Arms Vælde,

\VS{12}lad syvfold Gengæld ramme vore Naboer for Hånen, de viser dig, Herre!

\VS{13}Men vi, dit Folk og den Hjord, du røgter, vi vil evindelig takke dig, forkynde din Pris fra Slægt til Slægt!



\par }\PsalmChap{80}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. El-sjosjannim-edut*. Af Asaf. En Salme. $\{$ [*se til Sl. 60, 1.] $\}$

\VS{2}Lyt til, du Israels Hyrde, der ledede Josef som en Hjord, træd frem i Glans, du, som troner på Keruber,

\VS{3}for Efraims, Benjamins og Manasses Øjne; opbyd atter din Vælde og kom til vor Frelse!

\VS{4}Hærskarers Gud, bring os atter på Fode, lad dit Ansigt lyse, at vi må frelses!

\VS{5}HERRE, Hærskarers Gud, hvor længe vredes du trods din Tjeners Bøn?

\VS{6}Du har givet os Tårebrød at spise, Tårer at drikke i bredfuldt Mål.

\VS{7}Du har gjort os til Stridsemne for vore Naboer, vore Fjender håner os.

\VS{8}Hærskarers Gud, bring os atter på Fode, lad dit Ansigt lyse, at vi må frelses!

\VS{9}Du rykked en Vinstok op i Ægypten, drev Folkeslag bort og plantede den*; $\{$ [*i deres Land.] $\}$

\VS{10}du rydded og skaffed den Plads, den slog Rod og fyldte Landet;

\VS{11}Bjergene skjultes af dens Skygge, Guds Cedre af dens Ranker;

\VS{12}den bredte sine Skud til Havet og sine kviste til Floden.

\VS{13}Hvorfor har du nedbrudt dens Hegn, så alle vejfarende plukker deraf?

\VS{14}Skovens Vildsvin gnaver deri, Dyrene på Marken æder den op!

\VS{15}Hærskarers Gud, vend tilbage, sku ned fra Himlen og se! Drag Omsorg for denne Vinstok,

\VS{16}for Skuddet, din højre planted!

\VS{17}Lad dem, der sved den og hugged den sønder, gå til for dit Åsyns Trussel!

\VS{18}Lad din Hånd være over din højres Mand, det Menneskebarn, du opfostred dig!

\VS{19}Da viger vi ikke fra dig, hold os i Live, så påkalder vi dit Navn!

\VS{20}HERRE, Hærskarers Gud, bring os atter på Fode, lad dit Ansigt lyse, at vi må frelses!



\par }\PsalmChap{81}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-haggittit*. Af Asaf. $\{$ [*se til Sl. 8, 1.] $\}$

\VS{2}Jubler for Gud, vor Styrke, råb af fryd for Jakobs Gud,

\VS{3}istem Lovsang, lad Pauken lyde, den liflige Citer og Harpen;

\VS{4}stød i Hornet på Nymånedagen, ved Fuldmåneskin på vor Højtidsdag!

\VS{5}Thi det er Lov i Israel, et Bud fra Jakobs Gud;

\VS{6}han gjorde det til en Vedtægt i Josef, da han drog ud fra Ægypten, hvor han hørte et Sprog, han ikke kendte.

\VS{7}“Jeg fried hans Skulder for Byrden, hans Hænder slap fri for Kurven.

\VS{8}I Nøden råbte du, og jeg frelste dig, jeg svarede dig i Tordenens Skjul, jeg prøvede dig ved Meribas Vande. - Sela.

\VS{9}Hør, mit Folk, jeg vil vidne for dig, Israel, ak, om du hørte mig!

\VS{10}En fremmed Gud må ej findes hos dig, tilbed ikke andres Gud!

\VS{11}Jeg, HERREN, jeg er din Gud, som førte dig op fra Ægypten; luk din Mund vidt op, og jeg vil fylde den!

\VS{12}Men mit Folk vilde ikke høre min Røst, Israel lød mig ikke.

\VS{13}Da lod jeg dem fare i deres Stivsind, de vandrede efter deres egne Råd.

\VS{14}Ak, vilde mit Folk dog høre mig, Israel gå mine Veje!

\VS{15}Da kued jeg snart deres Fjender, vendte min Hånd mod deres Uvenner!

\VS{16}Deres Avindsmænd skulde falde og gå til Grunde for evigt;

\VS{17}jeg nærede dig med Hvedens Fedme, mættede dig med Honning fra Klippen!”



\par }\PsalmChap{82}{\PP \VerseOne{1}En Salme af Asaf. Gud står frem i Guders Forsamling, midt iblandt Guder holder han Dom:

\VS{2}“Hvor længe vil I dømme uredeligt og holde med de gudløse? - Sela.

\VS{3}Skaf de ringe og faderløse Ret, kend de arme og nødstedte fri;

\VS{4}red de ringe og fattige, fri dem ud af de gudløses Hånd!

\VS{5}Dog, de kender intet, sanser intet, i Mørke vandrer de om, alle Jordens Grundvolde vakler.

\VS{6}Jeg har sagt, at I er Guder, I er alle den Højestes Sønner;

\VS{7}dog skal I dø som Mennesker, styrte som en af Fyrsterne!”

\VS{8}Rejs dig, o Gud, døm Jorden, thi alle Folkene får du til Arv!



\par }\PsalmChap{83}{\PP \VerseOne{1}En Sang. En Salme af Asaf.

\VS{2}Und dig, o Gud, ikke Ro, vær ej tavs, vær ej stille, o Gud!

\VS{3}Thi se, dine Fjender larmer, dine Avindsmænd løfter Hovedet,

\VS{4}oplægger lumske Råd mod dit Folk, holder Råd imod dem, du værner:

\VS{5}“Kom, lad os slette dem ud af Folkenes Tal, ej mer skal man ihukomme Israels Navn!”

\VS{6}Ja, de rådslår i Fællig og slutter Pagt imod dig,

\VS{7}Edoms Telte og Ismaelitterne, Moab sammen med Hagritterne,

\VS{8}Gebal, Ammon, Amalek, Filisterland med Tyrus' Borgere;

\VS{9}også Assur har sluttet sig til dem, Lots Sønner blev de en Arm. - Sela.

\VS{10}Gør med dem som med Midjan, som med Sisera og Jabin ved Kisjons Bæk,

\VS{11}der gik til Grunde ved En-Dor og blev til Gødning på Marken!

\VS{12}Deres Høvdinger gå det som Oreb og Ze'eb, alle deres Fyrster som Zeba og Zalmunna,

\VS{13}fordi de siger: “Guds Vange tager vi til os som Eje.”

\VS{14}Min Gud, lad dem blive som hvirvlende Løv, som Strå, der flyver for Vinden.

\VS{15}Ligesom Ild fortærer Krat og Luen afsvider Bjerge,

\VS{16}så forfølge du dem med din Storm, forfærde du dem med din Hvirvelvind;

\VS{17}fyld deres Åsyn med Skam, så de søger dit Navn, o HERRE;

\VS{18}lad dem blues, forfærdes for stedse, beskæmmes og gå til Grunde

\VS{19}Og kende, at du, hvis Navn er HERREN, er ene den Højeste over al Jorden!



\par }\PsalmChap{84}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Al-haggittit*. Af Koras Sønner. En Salme. $\{$ [*se til Sl. 8, 1.] $\}$

\VS{2}Hvor elskelige er dine boliger, Hærskarers Herre!

\VS{3}Af Længsel efter HERRENS Forgårde vansmægted min Sjæl, nu jubler mit Hjerte og Kød for den levende Gud!

\VS{4}Ja, Spurven fandt sig et Hjem og Svalen en Rede, hvor den har sine Unger - dine Altre, Hærskarers HERRE, min Konge og Gud!

\VS{5}Salige de, der bor i dit Hus, end skal de love dig. - Sela.

\VS{6}Salig den, hvis Styrke er i dig, når hans Hu står til Højtidsrejser!

\VS{7}Når de går gennem Bakadalen*, gør de den til Kildevang, og Tidligregnen hyller den i Velsignelser. $\{$ [*dvs. en vandløs Dal; de gl. Overs. gengiver Ordet ved: Tåredalen. Es. 58, 11.] $\}$

\VS{8}Fra Kraft til Kraft går de frem, de stedes for Gud på Zion.

\VS{9}Hør min Bøn, o HERRE, Hærskarers Gud, Lyt til, du Jakobs Gud! - Sela.

\VS{10}Gud, vort Skjold, se til og vend dit Blik til din Salvedes Åsyn!

\VS{11}Thi bedre én Dag i din Forgård end tusinde ellers, hellere ligge ved min Guds Hus' Tærskel end dvæle i Gudløsheds Telte.

\VS{12}Thi Gud HERREN er Sol og Skjold, HERREN giver Nåde og Ære; dem, der vandrer i Uskyld, nægter han intet godt.

\VS{13}Hærskarers HERRE, salig er den, der stoler på dig!



\par }\PsalmChap{85}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af Koras Sønner. En Salme.

\VS{2}Du var nådig, HERRE, imod dit land, du vendte Jakobs Skæbne,

\VS{3}tog Skylden bort fra dit Folk og skjulte al deres Synd. - Sela.

\VS{4}Du lod al din Vrede fare, tvang din glødende Harme.

\VS{5}Vend tilbage, vor Frelses Gud, hør op med din Uvilje mod os!

\VS{6}Vil du vredes på os for evigt, holde fast ved din Harme fra Slægt til Slægt?

\VS{7}Vil du ikke skænke os Liv På ny, så dit Folk kan glæde sig i dig!

\VS{8}Lad os skue din Miskundhed, HERRE, din Frelse give du os!

\VS{9}Jeg vil høre, hvad Gud HERREN taler! Visselig taler han Fred til sit Folk og til sine fromme og til dem, der vender deres Hjerte til ham;

\VS{10}ja, nær er hans Frelse for dem, som frygter ham, snart skal Herlighed bo i vort Land;

\VS{11}Miskundhed og Sandhed mødes, Retfærd og Fred skal kysse hinanden;

\VS{12}af Jorden spirer Sandhed frem, fra Himlen skuer Retfærd ned.

\VS{13}Derhos giver HERREN Lykke, sin Afgrøde giver vort Land;

\VS{14}Retfærd vandrer foran ham og følger også hans Fjed.



\par }\PsalmChap{86}{\PP \VerseOne{1}En Bøn af David. Bøj dit Øre, HERRE, og svar mig, thi jeg er arm og fattig!

\VS{2}Vogt min Sjæl, thi jeg ærer dig; frels din Tjener, som stoler på dig!

\VS{3}Vær mig nådig, Herre, du er min Gud; thi jeg råber til dig Dagen igennem.

\VS{4}Glæd din Tjeners Sjæl, thi til dig, o Herre, løfter jeg min Sjæl;

\VS{5}thi du, o Herre, er god og rund til at forlade, rig på Nåde mod alle, der påkalder dig.

\VS{6}Lyt til min Bøn, o HERRE, lån Øre til min tryglende Røst!

\VS{7}På Nødens Dag påkalder jeg dig, thi du svarer mig.

\VS{8}Der er ingen som du blandt Guderne, Herre, og uden Lige er dine Gerninger.

\VS{9}Alle Folk, som du har skabt, skal komme, Herre, og tilbede dig, og de skal ære dit Navn.

\VS{10}Thi du er stor og gør vidunderlige Ting, du alene er Gud.

\VS{11}Lær mig, HERRE, din Vej, at jeg kan vandre i din Sandhed; vend mit Hjerte til dette ene: at frygte dit Navn.

\VS{12}Jeg vil takke dig, Herre min Gud, af hele mit Hjerte, evindelig ære dit Navn;

\VS{13}thi stor er din Miskundhed mod mig, min Sjæl har du frelst fra Dødsrigets Dyb.

\VS{14}Frække har rejst sig imod mig, Gud, Voldsmænd i Flok vil tage mit Liv, og dig har de ikke for Øje.

\VS{15}Men, Herre, du er en barmhjertig og nådig Gud, langmodig og rig på Nåde og Sandhed.

\VS{16}Vend dig til mig og vær mig nådig, giv din Tjener din Styrke, frels din Tjenerindes Søn!

\VS{17}Und mig et Tegn på din Godhed, at mine Fjender med Skamme må se, at du, o HERRE, hjælper og trøster mig!



\par }\PsalmChap{87}{\PP \VerseOne{1}Af Koras Sønner. En Salme. En Sang. Sin Stad, grundfæstet på hellige Bjerge, har Herren kær,

\VS{2}Zions Porte fremfor alle Jakobs Boliger.

\VS{3}Der siges herlige Ting om dig, du Guds Stad. - Sela.

\VS{4}Jeg nævner Rahab* og Babel blandt dem, der kender HERREN, Filisterland, Tyrus og Kusj: en fødtes her, en anden der. $\{$ [*Ægypten.] $\}$

\VS{5}Men Zion kalder man Moder, der fødtes enhver, den Højeste holder det selv ved Magt.

\VS{6}HERREN tæller efter i Folkeslagenes Liste, en fødtes her, en anden der. - Sela.

\VS{7}Syngende og dansende siger de: “Alle mine Kilder er i dig!”



\par }\PsalmChap{88}{\PP \VerseOne{1}En Sang. En Salme af Koras Sønner. Til Sangmesteren. Al-mahalat-leannot*. En Maskil** af Ezraitten Heman. $\{$ [*Musikudtryk af ukendt Betydning.] / [**se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}HERRE min Gud, jeg råber om dagen, om Natten når mit Skrig til dig;

\VS{3}lad min Bøn komme frem for dit Åsyn, til mit Klageråb låne du Øre!

\VS{4}Thi min Sjæl er mæt af Lidelser, mit Liv er Dødsriget nær,

\VS{5}jeg regnes blandt dem, der sank i Graven, er blevet som den, det er ude med,

\VS{6}kastet hen imellem de døde, blandt faldne, der hviler i Graven, hvem du ej mindes mere, thi fra din Hånd er de revet.

\VS{7}Du har lagt mig i den underste Grube, på det mørke, det dybe Sted;

\VS{8}tungt hviler din Vrede på mig, alle dine Brændinger lod du gå over mig. - Sela.

\VS{9}Du har fjernet mine Frænder fra mig, gjort mig vederstyggelig for dem; jeg er fængslet, kan ikke gå ud,

\VS{10}mit Øje er sløvt af Vånde. Hver Dag, HERRE, råber jeg til dig og rækker mine Hænder imod dig.

\VS{11}Gør du Undere for de døde, står Skyggerne op og takker dig? - Sela.

\VS{12}Tales der om din Nåde i Graven, i Afgrunden om din Trofasthed?

\VS{13}Er dit Under kendt i Mørket, din Retfærd i Glemselens Land?

\VS{14}Men jeg, o HERRE, jeg råber til dig, om Morgenen kommer min Bøn dig i Møde.

\VS{15}Hvorfor forstøder du, HERRE, min Sjæl og skjuler dit Åsyn for mig?

\VS{16}Elendig er jeg og Døden nær, dine Rædsler har omgivet mig fra min Ungdom;

\VS{17}din Vredes Luer går over mig, dine Rædsler har lagt mig øde,

\VS{18}som Vand er de om mig Dagen lang, til Hobe slutter de Kreds om mig;

\VS{19}Ven og Frænde fjerned du fra mig, holdt mine Kendinge borte.



\par }\PsalmChap{89}{\PP \VerseOne{1}En Maskil af Ezraitten Etan. $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}Om HERRENS Nåde vil jeg evigt synge, fra Slægt til Slægt med min Mund forkynde din Trofasthed.

\VS{3}Thi du har sagt: “En evig Bygning er Nåden!” I Himlen har du grundfæstet din Trofasthed.

\VS{4}Jeg slutted en Pagt med min udvalgte, tilsvor David, min Tjener:

\VS{5}“Jeg lader din Sæd bestå for evigt, jeg bygger din Trone fra Slægt til Slægt!” - Sela.

\VS{6}Og Himlen priser dit Under, HERRE, din Trofasthed i de Helliges Forsamling.

\VS{7}Thi hvem i Sky er HERRENS Lige, hvo er som HERREN iblandt Guds Sønner?

\VS{8}En forfærdelig Gud i de Helliges Kreds, stor og frygtelig over alle omkring ham.

\VS{9}HERRE, Hærskarers Gud, hvo er som du? HERRE, din Nåde og Trofasthed omgiver dig.

\VS{10}Du mestrer Havets Overmod; når Bølgerne bruser, stiller du dem.

\VS{11}Du knuste Rahab* som en fældet Kriger, splitted dine Fjender med vældig Arm. $\{$ [*se til Job 9, 13; 26, 12. Sl. 87, 4.] $\}$

\VS{12}Din er Himlen, og din er Jorden, du grunded Jorderig med dets Fylde.

\VS{13}Norden og Sønden skabte du, Tabor og Hermon jubler over dit Navn.

\VS{14}Du har en Arm med Vælde, din Hånd er stærk, din højre løftet.

\VS{15}Retfærd og Ret er din Trones Grundvold, Nåde og Sandhed står for dit Åsyn.

\VS{16}Saligt det Folk, der kender til Frydesang, vandrer, HERRE, i dit Åsyns Lys!

\VS{17}De lovsynger Dagen igennem dit Navn, ophøjes ved din Retfærdighed.

\VS{18}Thi du er vor Styrkes Stolthed, du løfter vort Horn ved din Yndest;

\VS{19}thi vort Skjold er hos HERREN, vor Konge er Israels Hellige!

\VS{20}Du taled engang i et Syn til dine fromme: “Krone satte jeg på en Helt, ophøjed en Yngling af Folket;

\VS{21}jeg har fundet David, min Tjener, salvet ham med min hellige Olie;

\VS{22}thi min Hånd skal holde ham fast, og min Arm skal give ham Styrke.

\VS{23}Ingen Fjende skal overvælde ham, ingen Nidding trykke ham ned;

\VS{24}jeg knuser hans Fjender foran ham og nedstøder dem, der hader ham;

\VS{25}med ham skal min Trofasthed og Miskundhed være, hans Horn skal løfte sig ved mit Navn;

\VS{26}jeg lægger Havet under hans Hånd og Strømmene under hans højre;

\VS{27}mig skal han kalde: min Fader, min Gud og min Frelses Klippe.

\VS{28}Jeg gør ham til førstefødt, den største blandt Jordens Konger;

\VS{29}jeg bevarer for evigt min Miskundhed mod ham, min Pagt skal holdes ham troligt;

\VS{30}jeg lader hans Æt bestå for evigt, hans Trone, så længe Himlen er til.

\VS{31}Hvis hans Sønner svigter min Lov og ikke følger mine Lovbud,

\VS{32}hvis de bryder min Vedtægt og ikke holder mit Bud,

\VS{33}da hjemsøger jeg deres Synd med Ris, deres Brøde med hårde Slag;

\VS{34}men min Nåde tager jeg ikke fra ham, min Trofasthed svigter jeg ikke;

\VS{35}jeg bryder ikke min Pagt og ændrer ej mine Læbers Udsagn.

\VS{36}Ved min Hellighed svor jeg én Gang for alle - David sviger jeg ikke:

\VS{37}Hans Æt skal blive for evigt, hans Trone for mig som Solen,

\VS{38}stå fast som Månen for evigt, og Vidnet på Himlen er sanddru.” - Sela.

\VS{39}Men du har forstødt og forkastet din Salvede og handlet i Vrede imod ham;

\VS{40}Pagten med din Tjener har du brudt, vanæret hans Krone og trådt den i Støvet;

\VS{41}du har nedbrudt alle hans Mure, i Grus har du lagt hans Fæstninger;

\VS{42}alle vejfarende plyndrer ham, sine Naboer blev han til Spot.

\VS{43}Du har løftet hans Uvenners højre og glædet alle hans Fjender;

\VS{44}hans Sværd lod du vige for Fjenden, du holdt ham ej oppe i Kampen;

\VS{45}du vristed ham Staven af Hænde og styrted hans Trone til Jorden,

\VS{46}afkorted hans Ungdoms Dage og hylled ham ind i Skam. - Sela.

\VS{47}Hvor længe vil du skjule dig, HERRE, for evigt, hvor længe skal din Vrede lue som Ild?

\VS{48}Herre, kom i Hu, hvad Livet er, til hvilken Tomhed du skabte hvert Menneskebarn!

\VS{49}Hvo bliver i Live og skuer ej Død, hvo frelser sin sjæl fra Dødsrigets Hånd? - Sela.

\VS{50}Hvor er din fordums Nåde, Herre, som du i Trofasthed tilsvor David?

\VS{51}Kom, Herre, din Tjeners Skændsel i Hu, at jeg bærer Folkenes Spot i min Favn,

\VS{52}hvorledes dine Fjender håner, HERRE, hvorledes de håner din Salvedes Fodspor.

\VS{53}Lovet være HERREN i Evighed, Amen, Amen!



\par }\PsalmChap{90}{\PP \VerseOne{1}En Bøn af den Guds Mand Moses. Herre, du var vor Bolig slægt efter slægt.

\VS{2}Førend Bjergene fødtes og Jord og Jorderig blev til, fra Evighed til Evighed er du, o Gud!

\VS{3}Mennesket gør du til Støv igen, du siger: “Vend tilbage, I Menneskebørn!”

\VS{4}Thi tusind År er i dine Øjne som Dagen i Går, der svandt, som en Nattevagt.

\VS{5}Du skyller dem bort, de bliver som en Søvn. Ved Morgen er de som Græsset, der gror;

\VS{6}ved Morgen gror det og blomstrer, ved Aften er det vissent og tørt.

\VS{7}Thi ved din Vrede svinder vi hen, og ved din Harme forfærdes vi.

\VS{8}Vor Skyld har du stillet dig for Øje, vor skjulte Brøst for dit Åsyns Lys.

\VS{9}Thi alle vore Dage glider hen i din Vrede, vore År svinder hen som et Suk.

\VS{10}Vore Livsdage er halvfjerdsindstyve År, og kommer det højt, da firsindstyve. Deres Herlighed er Møje og Slid, thi hastigt går det, vi flyver af Sted.

\VS{11}Hvem fatter din Vredes Vælde, din Harme i Frygt for dig!

\VS{12}At tælle vore Dage lære du os, så vi kan få Visdom i Hjertet!

\VS{13}Vend tilbage, HERRE! Hvor længe! Hav Medynk med dine Tjenere;

\VS{14}mæt os årle med din Miskundhed, så vi kan fryde og glæde os alle vore Dage.

\VS{15}Glæd os det Dagetal, du ydmyged os, det Åremål, da vi led ondt!

\VS{16}Lad dit Værk åbenbares for dine Tjenere og din Herlighed over deres Børn!

\VS{17}HERREN vor Guds Livsalighed være over os! Og frem vore Hænders Værk for os, ja frem vore Hænders Værk!



\par }\PsalmChap{91}{\PP \VerseOne{1}Den, der sidder i den Højestes Skjul og dvæler i den Almægtiges Skygge,

\VS{2}siger til HERREN: Min Tilflugt, min Klippeborg, min Gud, på hvem jeg stoler.

\VS{3}Thi han frier dig fra Fuglefængerens Snare, fra ødelæggende Pest;

\VS{4}han dækker dig med sine Fjedre, under hans Vinger finder du Ly, hans Trofasthed er Skjold og Værge.

\VS{5}Du frygter ej Nattens Rædsler, ej Pilen, der flyver om Dagen,

\VS{6}ej Pesten, der sniger i Mørke, ej Middagens hærgende Sot.

\VS{7}Falder end tusinde ved din Side, ti Tusinde ved din højre Hånd, til dig når det ikke hen;

\VS{8}du ser det kun med dit Øje, er kun Tilskuer ved de gudløses Straf;

\VS{9}(thi du, HERRE, er min Tilflugt) den Højeste tog du til Bolig.

\VS{10}Der times dig intet ondt, dit Telt kommer Plage ej nær;

\VS{11}thi han byder sine Engle at vogte dig på alle dine Veje;

\VS{12}de skal bære dig på deres Hænder, at du ikke skal støde din Fod på nogen Sten;

\VS{13}du skal træde på Slanger og Øgler, trampe på Løver og Drager.

\VS{14}“Da han klynger sig til mig, frier jeg ham ud, jeg bjærger ham, thi han kender mit Navn;

\VS{15}kalder han på mig, svarer jeg ham, i Trængsel er jeg hos ham, jeg frier ham og giver ham Ære;

\VS{16}med et langt Liv mætter jeg ham og lader ham skue min Frelse!”



\par }\PsalmChap{92}{\PP \VerseOne{1}En Salme. En Sang for Sabbatsdagen.

\VS{2}Det er godt at takke HERREN, lovsynge dit navn, du højeste,

\VS{3}ved Gry forkynde din Nåde, om Natten din Trofasthed

\VS{4}til tistrenget Lyre, til Harpe, til Strengeleg på Citer!

\VS{5}Thi ved dit Værk har du glædet mig, HERRE, jeg jubler over dine Hænders Gerning.

\VS{6}Hvor store er dine Gerninger, HERRE, dine Tanker såre dybe!

\VS{7}Tåben fatter det ikke, Dåren skønner ej sligt.

\VS{8}Spirer de gudløse end som Græsset, blomstrer end alle Udådsmænd, er det kun for at lægges øde for stedse,

\VS{9}men du er ophøjet for evigt, HERRE.

\VS{10}Thi se, dine Fjender, HERRE, se, dine Fjender går under, alle Udådsmænd spredes!

\VS{11}Du har løftet mit Horn som Vildoksens, kvæget mig med den friskeste Olie;

\VS{12}det fryder mit Øje at se mine Fjender, mit Øre at høre mine Avindsmænd.

\VS{13}De retfærdige grønnes som Palmen, vokser som Libanons Ceder;

\VS{14}plantet i HERRENS Hus grønnes de i vor Guds Forgårde;

\VS{15}selv grånende bærer de Frugt, er friske og fulde af Saft

\VS{16}for at vidne, at HERREN er retvis, min Klippe, hos hvem ingen Uret findes.



\par }\PsalmChap{93}{\PP \VerseOne{1}HERREN har vist, han er Konge, har iført sig Højhed, HERREN har omgjordet sig med Styrke. Han grundfæsted Jorden, den rokkes ikke.

\VS{2}Din Trone står fast fra fordum, fra Evighed er du!

\VS{3}Strømme lod runge, HERRE, Strømme lod runge deres Drøn, Strømme lod runge deres Brag.

\VS{4}Fremfor vældige Vandes Drøn, fremfor Havets Brændinger er HERREN herlig i det høje!

\VS{5}Dine Vidnesbyrd er fuldt at lide på, Hellighed tilkommer dit Hus, HERRE, så længe Dagene varer!



\par }\PsalmChap{94}{\PP \VerseOne{1}HERRE, du hævnens Gud, du Hævnens Gud, træd frem i Glans;

\VS{2}stå op, du Jordens Dommer, øv Gengæld mod de hovmodige!

\VS{3}Hvor længe skal gudløse, HERRE, hvor længe skal gudløse juble?

\VS{4}De fører tøjlesløs Tale, hver Udådsmand ter sig som Herre;

\VS{5}de underkuer, o HERRE, dit Folk og undertrykker din Arvelod;

\VS{6}de myrder Enke og fremmed, faderløse slår de ihjel;

\VS{7}de siger: “HERREN kan ikke se, Jakobs Gud kan intet mærke!”

\VS{8}Forstå dog, I Tåber blandt Folket! Når bliver I kloge, I Dårer?

\VS{9}Skulde han, som plantede Øret, ej høre, han, som dannede Øjet, ej se?

\VS{10}Skulde Folkenes Tugtemester ej revse, han som lærer Mennesket indsigt?

\VS{11}HERREN kender Menneskets Tanker, thi de er kun Tomhed.

\VS{12}Salig den Mand, du tugter, HERRE, og vejleder ved din Lov

\VS{13}for at give ham Ro for onde Dage, indtil der graves en Grav til den gudløse;

\VS{14}thi HERREN bortstøder ikke sit Folk og svigter ikke sin Arvelod.

\VS{15}Den retfærdige kommer igen til sin Ret, en Fremtid har hver oprigtig af Hjertet.

\VS{16}Hvo står mig bi mod Ugerningsmænd, hvo hjælper mig mod Udådsmænd?

\VS{17}Var HERREN ikke min Hjælp, snart hviled min Sjæl i det stille*. $\{$ [*Dødsriget.] $\}$

\VS{18}Når jeg tænkte: “Nu vakler min Fod”, støtted din Nåde mig, HERRE;

\VS{19}da mit Hjerte var fuldt af ængstede Tanker, husvaled din Trøst min Sjæl.

\VS{20}Står du i Pagt med Fordærvelsens Domstol, der skaber Uret i Lovens Navn?

\VS{21}Jager de end den retfærdiges Liv og dømmer uskyldigt Blod,

\VS{22}HERREN er dog mit Bjærgested, min Gud er min Tilflugtsklippe;

\VS{23}han vender deres Uret imod dem selv, udsletter dem for deres Ondskab; dem udsletter HERREN vor Gud.



\par }\PsalmChap{95}{\PP \VerseOne{1}Kom, lad os juble for HERREN, råbe af fryd for vor Frelses Klippe,

\VS{2}møde med Tak for hans Åsyn, juble i Sang til hans Pris!

\VS{3}Thi HERREN er en vældig Gud, en Konge stor over alle Guder;

\VS{4}i hans Hånd er Jordens dybder, Bjergenes Tinder er hans;

\VS{5}Havet er hans, han har skabt det, det tørre Land har hans Hænder dannet.

\VS{6}Kom, lad os bøje os, kaste os ned, knæle for HERREN, vor Skaber!

\VS{7}Thi han er vor Gud, og vi er det Folk, han vogter, den Hjord, han leder. Ak, lytted I dog i Dag til hans Røst:

\VS{8}“Forhærder ej eders Hjerte som ved Meriba, som dengang ved Massa i Ørkenen,

\VS{9}da eders Fædre fristede mig, prøved mig, skønt de havde set mit Værk.

\VS{10}Jeg væmmedes fyrretyve År ved denne Slægt, og jeg sagde: Det er et Folk med vildfarne Hjerter, de kender ej mine Veje.

\VS{11}Så svor jeg da i min Vrede: De skal ikke gå ind til min Hvile!”



\par }\PsalmChap{96}{\PP \VerseOne{1}Syng HERREN en ny sang, syng for Herren, al jorden,

\VS{2}syng for HERREN og lov hans Navn, fortæl om hans Frelse Dag efter Dag,

\VS{3}kundgør hans Ære blandt Folkene, hans Undere blandt alle Folkeslag!

\VS{4}Thi stor og højlovet er HERREN, forfærdelig over alle Guder;

\VS{5}thi alle Folkeslagenes Guder er Afguder, HERREN er Himlens Skaber.

\VS{6}For hans Åsyn er Højhed og Hæder, Lov og Pris i hans Helligdom.

\VS{7}Giv HERREN, I Folkeslags Slægter, giv HERREN Ære og Pris,

\VS{8}giv HERREN hans Navns Ære, bring Gaver og kom til hans Forgårde,

\VS{9}tilbed HERREN i helligt Skrud, bæv for hans Åsyn, al Jorden!

\VS{10}Sig blandt Folkeslag: “HERREN har vist, han er Konge, han grundfæsted Jorden, den rokkes ikke, med Retfærd dømmer han Folkene.”

\VS{11}Himlen glæde sig, Jorden juble, Havet med dets Fylde bruse,

\VS{12}Marken juble og alt, hvad den bærer! Da fryder sig alle Skovens Træer

\VS{13}for HERRENS Åsyn, thi han kommer, han kommer at dømme Jorden; han dømmer Jorden med Retfærd og Folkene i sin Trofasthed.



\par }\PsalmChap{97}{\PP \VerseOne{1}HERREN har vist, han er Konge! Jorden juble, lad glædes de mange Strande!

\VS{2}Skyer og Mulm er om ham, Retfærd og Ret er hans Trones Støtte;

\VS{3}Ild farer frem foran ham og luer iblandt hans Fjender.

\VS{4}Hans Lyn lyste op på Jorderig, Jorden så det og skjalv;

\VS{5}Bjergene smelted som Voks for HERREN, for hele Jordens Herre;

\VS{6}Himlen forkyndte hans Retfærd, alle Folkeslag skued hans Herlighed.

\VS{7}Til Skamme blev alle, som dyrkede Billeder, de, som var stolte af deres Afguder; alle Guder bøjed sig for ham.

\VS{8}Zion hørte det og glædede sig, og Judas Døtre* jublede over dine Domme, HERRE! $\{$ [*dvs. Småbyerne i Juda. Sl. 48, 12.] $\}$

\VS{9}Thi du, o HERRE, er den Højeste over al Jorden, højt ophøjet over alle Guder!

\VS{10}I, som elsker HERREN, had det onde! Han vogter sine frommes Sjæle og frier dem af de gudløses Hånd;

\VS{11}over de retfærdige oprinder Lys og Glæde over de oprigtige af Hjertet.

\VS{12}I retfærdige, glæd jer i HERREN, lovsyng hans hellige Navn!



\par }\PsalmChap{98}{\PP \VerseOne{1}En Salme. Syng HERREN en ny Sang, thi vidunderlige ting har han gjort; Sejren vandt ham hans højre, hans hellige Arm.

\VS{2}Sin Frelse har HERREN gjort kendt, åbenbaret sin Retfærd for Folkenes Øjne;

\VS{3}han kom sin Nåde mod Jakob i Hu, sin Trofasthed mod Israels Hus. Den vide Jord har skuet vor Guds Frelse.

\VS{4}Råb af Fryd for HERREN, al Jorden, bryd ud i Jubel og Lovsang;

\VS{5}lovsyng HERREN til Citer, lad Lovsang tone til Citer,

\VS{6}råb af Fryd for Kongen, HERREN, til Trompeter og Hornets Klang!

\VS{7}Havet med dets Fylde skal bruse, Jorderig og de, som bor der,

\VS{8}Strømmene klappe i Hænder, Bjergene juble til Hobe

\VS{9}for HERRENS Åsyn, thi han kommer, han kommer at dømme Jorden; han dømmer Jorden med Retfærd og Folkeslag med Ret!



\par }\PsalmChap{99}{\PP \VerseOne{1}HERREN har vist, han er Konge, Folkene bæver, han troner på Keruber, Jorden skælver!

\VS{2}Stor er HERREN på Zion, ophøjet over alle Folkeslag;

\VS{3}de priser dit Navn, det store og frygtelige; hellig er han!

\VS{4}Du er en Konge, der elsker Retfærd, Retten har du grundfæstet, i Jakob øved du Ret og Retfærd.

\VS{5}Ophøj HERREN vor Gud, bøj eder for hans Fødders Skammel; hellig er han!

\VS{6}Moses og Aron er blandt hans Præster og Samuel blandt dem, der påkalder hans Navn; de råber til HERREN, han svarer;

\VS{7}i Skystøtten taler han til dem, de holder hans Vidnesbyrd, Loven, han gav dem;

\VS{8}HERRE vor Gud, du svarer dem. Du var dem en Gud, som tilgav og frikendte dem, for hvad de gjorde.

\VS{9}Ophøj HERREN vor Gud, bøj eder for hans hellige Bjerg, thi hellig er HERREN vor Gud!



\par }\PsalmChap{100}{\PP \VerseOne{1}En Salme. Til Takofferet. Råb af Fryd for HERREN, al jorden,

\VS{2}tjener HERREN med Glæde, kom for hans Åsyn med Jubel!

\VS{3}Kend, at HERREN er Gud! Han skabte os, vi er hans, hans Folk og den Hjord, han vogter.

\VS{4}Gå ind i hans Porte med Takkesang, med Lovsange ind i hans Forgårde, tak ham og lov hans Navn!

\VS{5}Thi god er HERREN, hans Miskundhed varer evindelig, fra Slægt til Slægt hans Trofasthed!



\par }\PsalmChap{101}{\PP \VerseOne{1}Af David. En Salme. Om Nåde og Ret vil jeg synge, dig vil jeg lovsynge, Herre.

\VS{2}Jeg vil agte på uskyldiges Vej, når den viser sig for mig, vandre i Hjertets Uskyld bag Hjemmets Vægge,

\VS{3}på Niddingsdåd lader jeg aldrig mit Øje hvile. Jeg hader den, der gør ondt, han er ej i mit Følge;

\VS{4}det falske Hjerte må holde sig fra mig, den onde kender jeg ikke;

\VS{5}den, der sværter sin Næste, udrydder jeg; den opblæste og den hovmodige tåler jeg ikke.

\VS{6}Til Landets trofaste søger mit Øje, hos mig skal de bo; den, der vandrer uskyldiges Vej, skal være min Tjener;

\VS{7}ingen, der øver Svig, skal bo i mit Hus, ingen, som farer med Løgn, bestå for mit Øje.

\VS{8}Alle Landets gudløse gør jeg til intet hver Morgen for at udrydde alle Udådsmænd af HERRENS By.



\par }\PsalmChap{102}{\PP \VerseOne{1}Bøn af en elendig, når hans Kraft svigter, og han udøser sin Klage for HERREN.

\VS{2}HERRE, lyt til min bøn, lad mit råb komme til dig,

\VS{3}skjul dog ikke dit Åsyn for mig; den Dag jeg stedes i Nød, bøj da dit Øre til mig; når jeg kalder, så skynd dig og svar mig!

\VS{4}Thi mine Dage svinder som Røg, mine Ledemod brænder som Ild;

\VS{5}mit Hjerte er svedet og visnet som Græs, thi jeg glemmer at spise mit Brød.

\VS{6}Under min Stønnen klæber mine Ben til Huden;

\VS{7}jeg ligner Ørkenens Pelikan, er blevet som Uglen på øde Steder;

\VS{8}om Natten ligger jeg vågen og jamrer så ensom som Fugl på Taget;

\VS{9}mine Fjender håner mig hele Dagen; de, der spotter mig, sværger ved mig.

\VS{10}Thi Støv er mit daglige Brød, jeg blander min Drik med Tårer

\VS{11}over din Harme og Vrede, fordi du tog mig og slængte mig bort;

\VS{12}mine Dage hælder som Skyggen, som Græsset visner jeg hen.

\VS{13}Men du troner evindelig, HERRE, du ihukommes fra Slægt til Slægt;

\VS{14}du vil rejse dig og forbarme dig over Zion, når Nådens Tid, når Timen er inde;

\VS{15}thi dine Tjenere elsker dets Sten og ynkes over dets Grushobe.

\VS{16}Og HERRENS Navn skal Folkene frygte, din Herlighed alle Jordens Konger;

\VS{17}thi HERREN opbygger Zion, han lader sig se i sin Herlighed;

\VS{18}han vender sig til de hjælpeløses Bøn, lader ej deres Bøn uænset.

\VS{19}For Efterslægten skal det optegnes, et Folk, der skal fødes, skal prise HERREN;

\VS{20}thi han ser ned fra sin hellige Højsal, HERREN skuer ned fra Himmel til Jord

\VS{21}for at høre de fangnes Stønnen og give de dødsdømte Frihed,

\VS{22}at HERRENS Navn kan forkyndes i Zion, hans Pris i Jerusalem,

\VS{23}når Folkeslag og Riger til Hobe samles for at tjene HERREN.

\VS{24}Han lammed min Kraft på Vejen, forkorted mit Liv.

\VS{25}Jeg siger: Min Gud, tag mig ikke bort i Dagenes Hælvt! Dine År er fra Slægt til Slægt.

\VS{26}Du grundfæsted fordum Jorden, Himlene er dine Hænders Værk;

\VS{27}de falder, men du består, alle slides de op som en Klædning;

\VS{28}som Klæder skifter du dem; de skiftes, men du er den samme, og dine År får aldrig Ende!

\VS{29}Dine Tjeneres Børn fæster Bo, deres Sæd skal bestå for dit Åsyn.



\par }\PsalmChap{103}{\PP \VerseOne{1}Af David. Min Sjæl, lov Herren, og alt i mig love hans hellige navn!

\VS{2}Min Sjæl, lov HERREN, og glem ikke alle hans Velgerninger!

\VS{3}Han, som tilgiver alle dine Misgerninger og læger alle dine Sygdomme,

\VS{4}han, som udløser dit Liv fra Graven og kroner dig med Miskundhed og Barmhjertighed,

\VS{5}han, som mætter din Sjæl med godt, så du bliver ung igen som Ørnen!

\VS{6}HERREN øver Retfærdighed og Ret mod alle fortrykte.

\VS{7}Han lod Moses se sine Veje, Israels Børn sine Gerninger;

\VS{8}barmhjertig og nådig er HERREN, langmodig og rig på Miskundhed;

\VS{9}han går ikke bestandig i Rette, gemmer ej evigt på Vrede;

\VS{10}han handled ej med os efter vore Synder, gengældte os ikke efter vor Brøde.

\VS{11}Men så højt som Himlen er over Jorden, er hans Miskundhed stor over dem, der frygter ham.

\VS{12}Så langt som Østen er fra Vesten, har han fjernet vore Synder fra os.

\VS{13}Som en Fader forbarmer sig over sine Børn, forbarmer HERREN sig over dem, der frygter ham.

\VS{14}Thi han kender vor Skabning, han kommer i Hu, vi er Støv;

\VS{15}som Græs er Menneskets dage, han blomstrer som Markens Blomster;

\VS{16}når et Vejr farer over ham, er han ej mere, hans Sted får ham aldrig at se igen.

\VS{17}Men HERRENS Miskundhed varer fra Evighed og til Evighed over dem, der frygter ham, og hans Retfærd til Børnenes Børn

\VS{18}for dem, der holder hans Pagt og kommer hans Bud i Hu, så de gør derefter.

\VS{19}HERREN har rejst sin Trone i Himlen, alt er hans Kongedømme underlagt.

\VS{20}Lov HERREN, I hans Engle, I vældige i Kraft, som gør, hvad han byder, så snart I hører hans Røst.

\VS{21}Lov HERREN, alle hans Hærskarer, hans Tjenere, som fuldbyrder hans Vilje.

\VS{22}Lov HERREN, alt, hvad han skabte, på hvert eneste Sted i hans Rige! Min Sjæl, lov HERREN!



\par }\PsalmChap{104}{\PP \VerseOne{1}Min sjæl, lov Herren! HERRE min Gud, du er såre stor! Du er klædt i Højhed og Herlighed,

\VS{2}hyllet i Lys som en Kappe! Himlen spænder du ud som et Telt;

\VS{3}du hvælver din Højsal i Vandene, gør Skyerne til din Vogn, farer frem på Vindens Vinger;

\VS{4}Vindene gør du til Sendebud, Ildsluer til dine Tjenere!

\VS{5}Du fæsted Jorden på dens Grundvolde, aldrig i Evighed rokkes den;

\VS{6}Verdensdybet hylled den til som en Klædning, Vandene stod over Bjerge.

\VS{7}For din Trussel flyede de, skræmtes bort ved din Tordenrøst,

\VS{8}for op ad Bjerge og ned i Dale til det Sted, du havde beredt dem;

\VS{9}du satte en Grænse, de ej kommer over, så de ikke igen skal tilhylle Jorden.

\VS{10}Kilder lod du rinde i Dale, hen mellem Bjerge flød de;

\VS{11}de læsker al Markens Vildt, Vildæsler slukker deres Tørst;

\VS{12}over dem bygger Himlens Fugle, mellem Grenene lyder deres Kvidder.

\VS{13}Fra din Højsal vander du Bjergene, Jorden mættes fra dine Skyer;

\VS{14}du lader Græs gro frem til Kvæget og Urter til Menneskets Tjeneste, så du frembringer Brød af Jorden

\VS{15}og Vin, der glæder Menneskets Hjerte, og lader Ansigtet glinse af Olie, og Brødet skal styrke Menneskets Hjerte.

\VS{16}HERRENS Træer bliver mætte, Libanons Cedre, som han har plantet,

\VS{17}hvor Fuglene bygger sig Rede; i Cypresser har Storken sin Bolig.

\VS{18}Højfjeldet er for Stenbukken, Klipperne Grævlingens Tilflugt.

\VS{19}Du skabte Månen for Festernes Skyld, Solen kender sin Nedgangs Tid;

\VS{20}du sender Mørke, Natten kommer, da rører sig alle Skovens Dyr;

\VS{21}de unge Løver brøler efter Rov, de kræver deres Føde af Gud.

\VS{22}De sniger sig bort, når Sol står op, og lægger sig i deres Huler;

\VS{23}Mennesket går til sit Dagværk, ud til sin Gerning, til Kvæld falder på.

\VS{24}Hvor mange er dine Gerninger, HERRE, du gjorde dem alle med Visdom; Jorden er fuld af, hvad du har skabt!

\VS{25}Der er Havet, stort og vidt, der vrimler det uden Tal af Dyr, både små og store;

\VS{26}Skibene farer der, Livjatan, som du danned til Leg deri.

\VS{27}De bier alle på dig, at du skal give dem Føde i Tide;

\VS{28}du giver dem den, og de sanker, du åbner din Hånd, og de mættes med godt.

\VS{29}Du skjuler dit Åsyn, og de forfærdes; du tager deres Ånd, og de dør og vender tilbage til Støvet;

\VS{30}du sender din Ånd, og de skabes, Jordens Åsyn fornyer du.

\VS{31}HERRENS Herlighed vare evindelig, HERREN glæde sig ved sine Værker!

\VS{32}Et Blik fra ham, og Jorden skælver, et Stød fra ham, og Bjergene ryger.

\VS{33}Jeg vil synge for HERREN, så længe jeg lever, lovsynge min Gud, den Tid jeg er til.

\VS{34}Min Sang være ham til Behag, jeg har min Glæde i HERREN.

\VS{35}Måtte Syndere svinde fra Jorden og gudløse ikke mer være til! Min Sjæl, lov HERREN! Halleluja*! $\{$ [*dvs. pris Herren.] $\}$



\par }\PsalmChap{105}{\PP \VerseOne{1}Pris Herren, påkald hans navn, gør hans Gerninger kendte blandt Folkeslag!

\VS{2}Syng og spil til hans Pris, tal om alle hans Undere;

\VS{3}ros jer af hans hellige Navn, eders Hjerte glæde sig, I, som søger HERREN;

\VS{4}spørg efter HERREN og hans magt, søg bestandig hans Åsyn;

\VS{5}kom i Hu de Undere, han gjorde, hans Tegn og hans Munds Domme,

\VS{6}I, hans Tjener Abrahams Sæd, hans udvalgte, Jakobs Sønner!

\VS{7}Han, HERREN, er vor Gud, hans Domme når ud over Jorden;

\VS{8}han ihukommer for evigt sin Pagt, i tusind Slægter sit Tilsagn,

\VS{9}Pagten, han slutted med Abraham, Eden, han tilsvor Isak;

\VS{10}han holdt den i Hævd som Ret for Jakob, en evig Pagt for Israel,

\VS{11}idet han sagde: “Dig giver jeg Kana'ans Land som eders Arvelod.”

\VS{12}Da de kun var en liden Hob, kun få og fremmede der,

\VS{13}og vandrede fra Folk til Folk, fra et Rige til et andet,

\VS{14}tillod han ingen at volde dem Men, men tugted for deres Skyld Konger:

\VS{15}“Rør ikke mine Salvede, gør ikke mine Profeter ondt!”

\VS{16}Hungersnød kaldte han frem over Landet, hver Brødets Støttestav brød han;

\VS{17}han sendte forud for dem en Mand, Josef solgtes som Træl;

\VS{18}de tvang hans Fødder med Lænker, han kom i Lænker af Jern,

\VS{19}indtil hans Ord blev opfyldt; ved HERRENS Ord stod han Prøven igennem.

\VS{20}På Kongens Bud blev han fri, Folkenes Hersker lod ham løs;

\VS{21}han tog ham til Herre for sit Hus, til Hersker over alt sit Gods;

\VS{22}han styred hans Øverster efter sin Vilje og viste hans Ældste til Rette.

\VS{23}Og Israel kom til Ægypten, Jakob boede som Gæst i Kamitternes Land.

\VS{24}Han lod sit Folk blive såre frugtbart og stærkere end dets Fjender;

\VS{25}han vendte deres Sind til Had mod sit Folk og til Træskhed imod sine Tjenere.

\VS{26}Da sendte han Moses, sin Tjener, og Aron, sin udvalgte Mand;

\VS{27}han gjorde sine Tegn i Ægypten og Undere i Kamitternes Land;

\VS{28}han sendte Mørke, så blev det mørkt, men de ænsede ikke hans Ord;

\VS{29}han gjorde deres Vande til Blod og slog deres Fisk ihjel;

\VS{30}af Frøer vrimlede Landet, selv i Kongens Sale var de;

\VS{31}han talede, så kom der Bremser og Myg i alt deres Land;

\VS{32}han sendte dem Hagl for Regn og luende Ild i Landet;

\VS{33}han slog både Vinstok og Figen og splintrede Træerne i deres Land;

\VS{34}han talede, så kom der Græshopper, Springere uden Tal,

\VS{35}de åd alt Græs i Landet, de åd deres Jords Afgrøde;

\VS{36}alt førstefødt i Landet slog han, Førstegrøden af al deres Kraft;

\VS{37}han førte dem ud med Sølv og Guld, ikke én i hans Stammer snubled;

\VS{38}Ægypterne glæded sig, da de drog bort, thi de var grebet af Rædsel for dem.

\VS{39}Han bredte en Sky som Skjul og Ild til at lyse i Natten;

\VS{40}de krævede, han bragte Vagtler, med Himmelbrød mættede han dem;

\VS{41}han åbnede Klippen, og Vand strømmed ud, det løb som en Flod i Ørkenen.

\VS{42}Thi han kom sit hellige Ord i Hu til Abraham, sin Tjener;

\VS{43}han lod sit Folk drage ud med Fryd, sine udvalgte under Jubel;

\VS{44}han gav dem Folkenes Lande, de fik Folkeslags Gods i Eje.

\VS{45}Derfor skulde de holde hans Bud og efterkomme hans Love. Halleluja!



\par }\PsalmChap{106}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Lov Herren, thi han er god, thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{2}Hvo kan opregne Herrens vældige gerninger, finde ord til at kundgøre al hans pris?

\VS{3}Salige de, der holder på ret, som altid øver retfærdighed!

\VS{4}Husk os, Herre, når dit folk finder nåde, lad os få godt af din frelse,

\VS{5}at vi må se dine udvalgtes lykke, glæde os ved dit folks glæde og med din arvelod prise vor lykke!

\VS{6}Vi syndede som vore Fædre, handlede ilde og gudløst.

\VS{7}Vore Fædre i Ægypten ænsede ej dine Undere, kom ikke din store Miskundhed i Hu, stod den Højeste imod ved det røde Hav.

\VS{8}Dog frelste han dem for sit Navns Skyld, for at gøre sin Vælde kendt;

\VS{9}han trued det røde Hav, og det tørrede ud, han førte dem gennem Dybet som gennem en Ørk;

\VS{10}han fried dem af deres Avindsmænds Hånd og udløste dem fra Fjendens Hånd;

\VS{11}Vandet skjulte dem, som trængte dem, ikke én blev tilbage af dem;

\VS{12}da troede de på hans Ord og kvad en Sang til hans Pris.

\VS{13}Men de glemte snart hans Gerninger, biede ej på hans Råd;

\VS{14}de grebes af Attrå i Ørkenen, i Ødemarken fristed de Gud;

\VS{15}så gav han dem det, de kræved, og sendte dem Lede i Sjælen.

\VS{16}De bar Avind mod Moses i Lejren, mod Aron, HERRENS hellige;

\VS{17}Jorden åbned sig, slugte Datan, lukked sig over Abirams Flok;

\VS{18}Ilden rasede i deres Flok, Luen brændte de gudløse op.

\VS{19}De laved en Kalv ved Horeb og tilbad det støbte Billed;

\VS{20}de bytted deres Herlighed bort for et Billed af en Okse, hvis Føde er Græs;

\VS{21}de glemte Gud, deres Frelser, som øvede store Ting i Ægypten,

\VS{22}Undere i Kamitternes Land, frygtelige Ting ved det røde Hav.

\VS{23}Da tænkte han på at udrydde dem, men Moses, hans udvalgte Mand, stilled sig i Gabet for hans Åsyn for at hindre, at hans Vrede lagde øde.

\VS{24}De vraged det yndige Land og troede ikke hans Ord,

\VS{25}men knurrede i deres Telte og hørte ikke på HERREN;

\VS{26}da løfted han Hånden og svor at lade dem falde i Ørkenen,

\VS{27}splitte deres Sæd blandt Folkene, sprede dem rundt i Landene.

\VS{28}De holdt til med Ba'al-Peor og åd af de dødes* Ofre; $\{$ [*dvs. Afguders.] $\}$

\VS{29}de krænked ham med deres Gerninger, og Plage brød løs iblandt dem.

\VS{30}Da stod Pinehas frem og holdt Dom, og Plagen blev bragt til at standse,

\VS{31}og det regnedes ham til Retfærdighed fra Slægt til Slægt, evindelig.

\VS{32}De vakte hans Vrede ved Meribas Vand, og for deres Skyld gik det Moses ilde;

\VS{33}thi de stod hans Ånd imod, og han* talte uoverlagte Ord. $\{$ [*Moses.] $\}$

\VS{34}De udrydded ikke de Folk, som HERREN havde sagt, de skulde,

\VS{35}med Hedninger blanded de sig og gjorde deres Gerninger efter;

\VS{36}deres Gudebilleder dyrkede de, og disse blev dem en Snare;

\VS{37}til Dæmonerne ofrede de, og det både Sønner og Døtre;

\VS{38}de udgød uskyldigt Blod, deres Sønners og Døtres Blod, som de ofred til Kana'ans Guder, og Landet blev smittet ved Blod;

\VS{39}de blev urene ved deres Gerninger, bolede ved deres idrætter.

\VS{40}Da blev HERREN vred på sit Folk og væmmedes ved sin Arv;

\VS{41}han gav dem i Folkenes Hånd, deres Avindsmænd blev deres Herrer;

\VS{42}deres Fjender voldte dem Trængsel, de kuedes under deres Hånd.

\VS{43}Han frelste dem Gang på Gang, men de stod egensindigt imod og sygnede hen i Brøden;

\VS{44}dog så han til dem i Trængslen, så snart han hørte dem klage;

\VS{45}han kom sin Pagt i Hu og ynkedes efter sin store Miskundhed;

\VS{46}han lod dem finde Barmhjertighed hos alle, der tog dem til Fange.

\VS{47}Frels os, HERRE vor Gud, du samle os sammen fra Folkene, at vi må love dit hellige Navn, med Stolthed synge din Pris.

\VS{48}Lovet være HERREN, Israels Gud, fra Evighed og til Evighed! Og alt Folket svare Amen!



\par }\PsalmChap{107}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Lov Herren, thi han er god, thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{2}Så skal HERRENS genløste sige, de, han løste af Fjendens Hånd

\VS{3}og samlede ind fra Landene, fra Øst og Vest, fra Nord og fra Havet.

\VS{4}I den øde Ørk for de vild, fandt ikke Vej til beboet By,

\VS{5}de led både Sult og Tørst, deres Sjæl var ved at vansmægte;

\VS{6}men de råbte til HERREN i Nøden, han frelste dem af deres Trængsler

\VS{7}og førte dem ad rette Vej, så de kom til beboet By.

\VS{8}Lad dem takke HERREN for hans Miskundhed, for hans Underværker mod Menneskens Børn.

\VS{9}Thi han mætted den vansmægtende Sjæl og fyldte den sultne med godt.

\VS{10}De sad i Mulm og Mørke, bundne i pine og Jern,

\VS{11}fordi de havde stået Guds Ord imod og ringeagtet den Højestes Råd.

\VS{12}Deres Hjerte var knuget af Kummer, de faldt, der var ingen, som hjalp;

\VS{13}men de råbte til HERREN i Nøden, han frelste dem af deres Trængsler,

\VS{14}førte dem ud af Mørket og Mulmet og sønderrev deres Bånd.

\VS{15}Lad dem takke HERREN for hans Miskundhed, for hans Underværker mod Menneskens Børn.

\VS{16}Thi han sprængte Døre af Kobber og sønderslog Slåer af Jern.

\VS{17}De sygnede hen for Synd og led for Brødes Skyld,

\VS{18}de væmmedes ved al Slags Mad, de kom Dødens Porte nær;

\VS{19}men de råbte til Herren i Nøden, han frelste dem af deres Trængsler,

\VS{20}sendte sit Ord og lægede dem og frelste deres Liv fra Graven.

\VS{21}Lad dem takke HERREN for hans Miskundhed, for hans Underværker mod Menneskens Børn

\VS{22}og ofre Lovprisningsofre og med Jubel forkynde hans Gerninger.

\VS{23}De for ud på Havet i Skibe, drev Handel på vældige Vande,

\VS{24}blev Vidne til HERRENS Gerninger, hans Underværker i Dybet;

\VS{25}han bød, og et Stormvejr rejste sig, Bølgerne tårnedes op;

\VS{26}mod Himlen steg de, i Dybet sank de, i Ulykken svandt deres Mod;

\VS{27}de tumled og raved som drukne, borte var al deres Visdom;

\VS{28}men de råbte til HERREN i Nøden, han frelste dem af deres Trængsler,

\VS{29}skiftede Stormen til Stille, så Havets Bølger tav;

\VS{30}og glade blev de, fordi det stilned; han førte dem til Havnen, de søgte.

\VS{31}Lad dem takke HERREN for hans Miskundhed, for hans Underværker mod Menneskens Børn,

\VS{32}ophøje ham i Folkets Forsamling og prise ham i de Ældstes Kreds!

\VS{33}Floder gør han til Ørken og Kilder til øde Land,

\VS{34}til Saltsteppe frugtbart Land for Ondskabens Skyld hos dem, som bor der.

\VS{35}Ørken gør han til Vanddrag, det tørre Land til Kilder;

\VS{36}der lader han sultne bo, så de grunder en By at bo i,

\VS{37}tilsår Marker og planter Vin og høster Afgrødens Frugt.

\VS{38}Han velsigner dem, de bliver mange, han lader det ikke skorte på Kvæg.

\VS{39}De bliver få og segner under Modgangs og Kummers Tryk,

\VS{40}han udøser Hån over Fyrster og lader dem rave i vejløst Øde.

\VS{41}Men han løfter den fattige op af hans Nød og gør deres Slægter som Hjorde;

\VS{42}de oprigtige ser det og glædes, men al Ondskab lukker sin Mund.

\VS{43}Hvo som er viis, han mærke sig det og lægge sig HERRENS Nåde på Sinde!



\par }\PsalmChap{108}{\PP \VerseOne{1}En Sang. En Salme af David. $\{$ [V. 1-6 jfr. Sl. 57, 8-12.] $\}$

\VS{2}Mit Hjerte er trøstigt, Gud, mit hjerte er trøstigt; jeg vil synge og lovprise dig, vågn op, min Ære*! $\{$ [*dvs. Sjæl. Sl. 16, 9.] $\}$

\VS{3}Harpe og Citer, vågn op, jeg vil vække Morgenrøden.

\VS{4}Jeg vil takke dig, HERRE, blandt Folkeslag, lovprise dig blandt Folkefærd;

\VS{5}thi din Miskundhed når til Himlen, din Sandhed til Skyerne.

\VS{6}Løft dig, o Gud, over Himlen, din Herlighed være over al Jorden!

\VS{7}Til Frelse for dine elskede hjælp med din højre, bønhør os!

\VS{8}Gud talede i sin Helligdom: “Jeg vil udskifte Sikem med Jubel, udmåle Sukkots Dal;

\VS{9}mit er Gilead, mit er Manasse, Efraim er mit Hoveds Værn, Juda min Herskerstav,

\VS{10}Moab min Vaskeskål, på Edom kaster jeg min Sko, over Filisterland jubler jeg.”

\VS{11}Hvo bringer mig til den befæstede By, hvo leder mig hen til Edom?

\VS{12}Har du ikke, Gud, stødt os fra dig? Du ledsager ej vore Hære.

\VS{13}Giv os dog Hjælp mod Fjenden! Blændværk er Menneskers Støtte.

\VS{14}Med Gud skal vi øve vældige Ting, vore Fjender træder han ned!



\par }\PsalmChap{109}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. En Salme. Du min Lovsangs Gud, vær ej tavs!

\VS{2}Thi en gudløs, svigefuld Mund har de åbnet imod mig, taler mig til med Løgnetunge,

\VS{3}med hadske Ord omringer de mig og strider imod mig uden Grund;

\VS{4}til Løn for min Kærlighed er de mig fjendske, skønt jeg er idel Bøn;

\VS{5}de gør mig ondt for godt, gengælder min Kærlighed med Had.

\VS{6}Straf ham for hans Gudløshed, lad en Anklager stå ved hans højre,

\VS{7}lad ham gå dømt fra Retten, hans Bøn blive regnet for Synd;

\VS{8}hans Livsdage blive kun få, hans Embede tage en anden;

\VS{9}hans Børn blive faderløse, hans Hustru vorde Enke;

\VS{10}hans Børn flakke om og tigge, drives bort fra et øde Hjem;

\VS{11}Ågerkarlen rage efter alt, hvad han har, og fremmede rane hans Gods;

\VS{12}ingen være langmodig imod ham, ingen ynke hans faderløse;

\VS{13}hans Afkom gå til Grunde, hans Navn slettes ud i næste Slægt;

\VS{14}lad hans Fædres Skyld ihukommes hos HERREN, lad ikke hans Moders Synd slettes ud,

\VS{15}altid være de* HERREN for Øje; hans Minde vorde udryddet af Jorden, $\{$ [*dvs. Synderne. Sl. 34, 17.] $\}$

\VS{16}fordi det ej faldt ham ind at vise sig god, men han forfulgte den arme og fattige og den, hvis Hjerte var knust til Døde;

\VS{17}han elsked Forbandelse, så lad den nå ham; Velsignelse ynded han ikke, den blive ham fjern!

\VS{18}Han tage Forbandelse på som en Klædning, den komme som Vand i hans Bug, som Olie ind i hans Ben;

\VS{19}den blive en Dragt, han tager på, et Bælte, han altid bærer!

\VS{20}Det være mine Modstanderes Løn fra HERREN, dem, der taler ondt mod min Sjæl.

\VS{21}Men du, o HERRE, min Herre, gør med mig efter din Godhed og Nåde, frels mig for dit Navns Skyld!

\VS{22}Thi jeg er arm og fattig, mit Hjerte vånder sig i mig;

\VS{23}som Skyggen, der hælder, svinder jeg bort, som Græshopper rystes jeg ud;

\VS{24}af Faste vakler mine Knæ, mit Kød skrumper ind uden Salve;

\VS{25}til Spot for dem er jeg blevet, de ryster på Hovedet, når de ser mig.

\VS{26}Hjælp mig, HERRE min Gud, frels mig efter din Miskundhed,

\VS{27}så de sander, det var din Hånd, dig, HERRE, som gjorde det!

\VS{28}Lad dem forbande, du vil velsigne, mine uvenner vorde til Skamme, din Tjener glæde sig;

\VS{29}lad mine Fjender klædes i Skændsel, iføres Skam som en Kappe!

\VS{30}Med min Mund vil jeg højlig takke HERREN, prise ham midt i Mængden;

\VS{31}thi han står ved den fattiges højre at fri ham fra dem, der dømmer hans Sjæl.



\par }\PsalmChap{110}{\PP \VerseOne{1}Af David. En Salme. HERREN sagde* til min Herre: “Sæt dig ved min højre hånd, til jeg lægger dine fjender som en skammel for dine fødder!” $\{$ [*på hebr. det Ord, der bruges om Herrens Åbenbaring for Profeterne.] $\}$

\VS{2}Fra Zion udrækker HERREN din Vældes Spir; hersk midt iblandt dine Fjender!

\VS{3}Dit Folk møder villigt frem på din Vældes Dag; i hellig Prydelse kommer dit unge Mandskab* til dig som Dug af Morgenrødens Moderskød. $\{$ [*Oversættelsen usikker. Mika 5, 6.] $\}$

\VS{4}HERREN har svoret og angrer det ej: “Du er Præst evindelig på Melkizedeks Vis.”

\VS{5}Herren ved din højre knuser Konger på sin Vredes Dag,

\VS{6}blandt Folkene holder han Dom, fylder op med døde, knuser Hoveder viden om Lande.

\VS{7}Han drikker af Bækken ved Vejen, derfor løfter han Hovedet højt.



\par }\PsalmChap{111}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! jeg takker Herren af hele mit hjerte i oprigtiges kreds og Menighed!

\VS{2}Store er Herrens gerninger, gennemtænkte til bunds.

\VS{3}Hans værk er højhed og herlighed, hans retfærd bliver til evig tid.

\VS{4}Han har sørget for, at hans undere mindes, nådig og barmhjertig er Herren.

\VS{5}Dem, der frygter ham, giver han føde, han kommer for evigt sin pagt i hu.

\VS{6}Han viste sit folk sine vældige gerninger, da han gav dem folkenes eje.

\VS{7}Hans hænders værk er sandhed og ret, man kan lide på alle hans bud;

\VS{8}de står i al evighed fast, udført i sandhed og retsind.

\VS{9}Han sendte sit folk udløsning, stifted sin pagt for evigt. Helligt og frygteligt er hans navn.

\VS{10}Herrens frygt er visdoms begyndelse; forstandig er hver, som øver den. Evigt varer hans pris!



\par }\PsalmChap{112}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Salig er den, der frygter Herren og ret har lyst til hans bud!

\VS{2}Hans Æt bliver mægtig på Jord, den oprigtiges Slægt velsignes;

\VS{3}Velstand og Rigdom er i hans Hus, hans Retfærdighed varer evindelig.

\VS{4}For den oprigtige oprinder Lys i Mørke; han er mild, barmhjertig, retfærdig.

\VS{5}Salig den, der ynkes og låner ud og styrer sine Sager med Ret;

\VS{6}thi han rokkes aldrig i Evighed, den retfærdige ihukommes for evigt;

\VS{7}han frygter ikke for onde Tidender, hans Hjerte er trøstigt i Tillid til HERREN;

\VS{8}fast er hans Hjerte og uden Frygt, indtil han skuer sine Fjender med Fryd;

\VS{9}til fattige deler han rundhåndet ud, hans Retfærdighed varer evindelig; med Ære løfter hans Horn sig.

\VS{10}Den gudløse ser det og græmmer sig, skærer Tænder og går til Grunde; de gudløses Attrå bliver til intet.



\par }\PsalmChap{113}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Pris, I Herrens tjenere, pris Herrens navn!

\VS{2}Herrens navn være lovet fra nu og til evig tid;

\VS{3}fra sol i opgang til sol i bjærge være Herrens navn lovpriset!

\VS{4}Over alle folk er Herren ophøjet, hans herlighed højt over himlene.

\VS{5}Hvo er som HERREN vor Gud, som rejste sin Trone i det høje

\VS{6}og skuer ned i det dybe - i Himlene og på Jorden -

\VS{7}som rejser den ringe af Støvet, løfter den fattige op af Skarnet

\VS{8}og sætter ham mellem Fyrster, imellem sit Folks Fyrster,

\VS{9}han, som lader barnløs Hustru sidde som lykkelig Barnemoder!



\par }\PsalmChap{114}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Da Israel drog fra Ægypten, Jakobs Hus fra det stammende Folk,

\VS{2}da blev Juda hans Helligdom, Israel blev hans Rige.

\VS{3}Havet så det og flyede, Jordan trak sig tilbage,

\VS{4}Bjergene sprang som Væddere, Højene hopped som Lam.

\VS{5}Hvad fejler du, Hav, at du flyr, Jordan, hvi går du tilbage,

\VS{6}hvi springer I Bjerge som Væddere, hvi hopper I Høje som Lam?

\VS{7}Skælv, Jord, for HERRENS Åsyn, for Jakobs Guds Åsyn,

\VS{8}han, som gør Klipper til Vanddrag, til Kildevæld hården Flint!



\par }\PsalmChap{115}{\PP \VerseOne{1}Ikke os, o Herre, ikke os, men dit navn, det give du Ære for din Miskundheds og Trofastheds Skyld!

\VS{2}Hvi skal Folkene sige: “Hvor er dog deres Gud?”

\VS{3}Vor Gud, han er i Himlen; alt, hvad han vil, det gør han!

\VS{4}Deres Billeder er Sølv og Guld, Værk af Menneskehænder;

\VS{5}de har Mund, men taler ikke, Øjne, men ser dog ej;

\VS{6}de har Ører, men hører ikke, Næse, men lugter dog ej;

\VS{7}de har Hænder, men føler ikke, Fødder, men går dog ej, deres Strube frembringer ikke en Lyd.

\VS{8}Som dem skal de, der lavede dem, blive, enhver, som stoler på dem!

\VS{9}Israel stoler på HERREN, han er deres Hjælp og Skjold;

\VS{10}Arons Hus stoler på HERREN, han er deres Hjælp og Skjold;

\VS{11}de, som frygter HERREN*, stoler på ham, han er deres Hjælp og Skjold. $\{$ [*dvs. Proselytterne.] $\}$

\VS{12}HERREN kommer os i Hu, velsigner, velsigner Israels Hus, velsigner Arons Hus,

\VS{13}velsigner dem, der frygter HERREN, og det både små og store.

\VS{14}HERREN lader eder vokse i Tal, eder og eders Børn;

\VS{15}velsignet er I af HERREN, Himlens og Jordens Skaber.

\VS{16}Himlen er HERRENS Himmel, men Jorden gav han til Menneskens Børn.

\VS{17}De døde priser ej HERREN, ingen af dem, der steg ned i det tavse.

\VS{18}Men vi, vi lover HERREN, fra nu og til evig Tid!



\par }\PsalmChap{116}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Jeg elsker Herren, thi han hører min røst, min tryglende bøn,

\VS{2}ja, han bøjed sit Øre til mig, jeg påkaldte HERRENS Navn.

\VS{3}Dødens Bånd omspændte mig, Dødsrigets Angster greb mig, i Trængsel og Nød var jeg stedt.

\VS{4}Jeg påkaldte HERRENS Navn: “Ak, HERRE, frels min Sjæl!”

\VS{5}Nådig er HERREN og retfærdig, barmhjertig, det er vor Gud;

\VS{6}HERREN vogter enfoldige, jeg var ringe, dog frelste han mig.

\VS{7}Vend tilbage, min Sjæl, til din Ro, thi HERREN har gjort vel imod dig!

\VS{8}Ja, han fried min Sjæl fra Døden, mit Øje fra Gråd, min Fod fra Fald.

\VS{9}Jeg vandrer for HERRENS Åsyn udi de levendes Land;

\VS{10}jeg troede, derfor talte jeg, såre elendig var jeg,

\VS{11}sagde så i min Angst: “Alle Mennesker lyver!”

\VS{12}Hvorledes skal jeg gengælde HERREN alle hans Velgerninger mod mig?

\VS{13}Jeg vil løfte Frelsens Bæger og påkalde HERRENS Navn.

\VS{14}Jeg vil indfri HERREN mine Løfter i Påsyn af alt hans Folk.

\VS{15}Kostbar i HERRENS Øjne er hans frommes Død.

\VS{16}Ak, HERRE, jeg er jo din Tjener, din Tjener, din Tjenerindes Søn, mine Lænker har du løst.

\VS{17}Jeg vil ofre dig Lovprisningsoffer og påkalde HERRENS Navn;

\VS{18}mine Løfter vil jeg indfri HERREN i Påsyn af alt hans Folk

\VS{19}i HERRENS Hus' Forgårde og i din Midte, Jerusalem!



\par }\PsalmChap{117}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Lovsyng HERREN, alle I Folk, pris ham, alle Stammer,

\VS{2}thi stor er hans Miskundhed mod os, HERRENS Trofasthed varer evindelig!



\par }\PsalmChap{118}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Tak Herren, thi han er god, thi hans miskundhed varer evindelig.

\VS{2}Israel sige: “Thi hans miskundhed varer evindelig!”

\VS{3}Arons Hus sige: “Thi hans Miskundhed varer evindelig!”

\VS{4}De, som frygter HERREN*, sige: “Thi hans Miskundhed varer evindelig!” $\{$ [*se til Sl. 115, 11.] $\}$

\VS{5}Jeg påkaldte HERREN i Trængslen, HERREN svared og førte mig ud i åbent Land.

\VS{6}HERREN er med mig, jeg frygter ikke, hvad kan Mennesker gøre mig?

\VS{7}HERREN, han er min Hjælper, jeg skal se med Fryd på dem, der hader mig.

\VS{8}At ty til HERREN er godt fremfor at stole på Mennesker;

\VS{9}at ty til HERREN er godt fremfor at stole på Fyrster.

\VS{10}Alle Folkeslag flokkedes om mig, jeg slog dem ned i HERRENS Navn;

\VS{11}de flokkedes om mig fra alle Sider, jeg slog dem ned i HERRENS Navn;

\VS{12}de flokkedes om mig som Bier, blussed op* som Ild i Torne, jeg slog dem ned i HERRENS Navn. $\{$ [*ældre Oversættelse: udslukkedes.] $\}$

\VS{13}Hårdt blev jeg ramt, så jeg faldt, men HERREN hjalp mig.

\VS{14}Min Styrke og Lovsang er HERREN, han blev mig til Frelse.

\VS{15}Jubel og Sejrsråb lyder i de retfærdiges Telte: “HERRENS højre øver Vælde,

\VS{16}HERRENS højre er løftet, HERRENS højre øver Vælde!”

\VS{17}Jeg skal ikke dø, men leve og kundgøre HERRENS Gerninger.

\VS{18}HERREN tugted mig hårdt, men gav mig ej hen i Døden.

\VS{19}Oplad mig Retfærdigheds Porte, ad dem går jeg ind og lovsynger HERREN!

\VS{20}Her er HERRENS Port, ad den går retfærdige ind.

\VS{21}Jeg vil takke dig, thi du bønhørte mig, og du blev mig til Frelse.

\VS{22}Den Sten, Bygmestrene forkastede, er blevet Hovedhjørnesten.

\VS{23}Fra HERREN er dette kommet, det er underfuldt for vore Øjne.

\VS{24}Denne er Dagen, som HERREN har gjort, lad os juble og glæde os på den!

\VS{25}Ak, HERRE, frels dog, ak, HERRE, lad det dog lykkes!

\VS{26}Velsignet den, der kommer, i HERRENS Navn; vi velsigner eder fra HERRENS Hus!

\VS{27}HERREN er Gud, og han lod det lysne for os. Festtoget med Grenene slynge sig frem, til Alterets Horn er nået!

\VS{28}Du er min Gud, jeg vil takke dig, min Gud, jeg vil ophøje dig!

\VS{29}Tak HERREN, thi han er god, thi hans Miskundhed varer evindelig!



\par }\PsalmChap{119}{\PP \VerseOne{1}Salige de, hvis Vandel er fuldkommen, som vandrer i HERRENS Lov.

\VS{2}Salige de, der agter på hans Vidnesbyrd, søger ham af hele deres Hjerte,

\VS{3}de, som ikke gør Uret, men vandrer på hans Veje.

\VS{4}Du har givet dine Befalinger, for at de nøje skal holdes.

\VS{5}O, måtte jeg vandre med faste Skridt, så jeg holder dine Vedtægter!

\VS{6}Da skulde jeg ikke blive til Skamme, thi jeg så hen til alle dine Bud.

\VS{7}Jeg vil takke dig af oprigtigt Hjerte, når jeg lærer din Retfærds Lovbud.

\VS{8}Jeg vil holde dine Vedtægter, svigt mig dog ikke helt!

\VS{9}Hvorledes holder en ung sin Vej ren? Ved at holde sig efter dit Ord.

\VS{10}Af hele mit Hjerte søger jeg dig, lad mig ikke fare vild fra dine Bud!

\VS{11}Jeg gemmer dit Ord i mit Hjerte for ikke at synde imod dig.

\VS{12}Lovet være du, HERRE, lær mig dine Vedtægter!

\VS{13}Jeg kundgør med mine Læber alle din Munds Lovbud.

\VS{14}Jeg glæder mig over dine Vidnesbyrds Vej, som var det al Verdens Rigdom.

\VS{15}Jeg vil grunde på dine Befalinger og se til dine Stier.

\VS{16}I dine Vedtægter har jeg min Lyst, jeg glemmer ikke dit Ord.

\VS{17}Und din Tjener at leve, at jeg kan holde dit Ord.

\VS{18}Oplad mine Øjne, at jeg må skue de underfulde Ting i din Lov.

\VS{19}Fremmed er jeg på Jorden, skjul ikke dine Bud for mig!

\VS{20}Altid hentæres min Sjæl af Længsel efter dine Lovbud.

\VS{21}Du truer de frække; forbandede er de, der viger fra dine Bud.

\VS{22}Vælt Hån og Ringeagt fra mig, thi jeg agter på dine Vidnesbyrd.

\VS{23}Om Fyrster oplægger Råd imod mig, grunder din Tjener på dine Vedtægter.

\VS{24}Ja, dine Vidnesbyrd er min Lyst, det er dem, der giver mig Råd.

\VS{25}I Støvet ligger min Sjæl, hold mig i Live efter dit Ord!

\VS{26}Mine Veje lagde jeg frem, og du bønhørte mig, dine Vedtægter lære du mig.

\VS{27}Lad mig fatte dine Befalingers Vej og grunde på dine Undere. $\{$ [*jfr. V. 8.] $\}$

\VS{28}Af Kummer græder min Sjæl, oprejs mig efter dit Ord!

\VS{29}Lad Løgnens Vej være langt fra mig og skænk mig i Nåde din Lov!

\VS{30}Troskabs Vej har jeg valgt, dine Lovbud attrår jeg.

\VS{31}Jeg hænger ved dine Vidnesbyrd, lad mig ikke beskæmmes, HERRE!

\VS{32}Jeg vil løbe dine Buds Vej, thi du giver mit Hjerte at ånde frit.

\VS{33}Lær mig, HERRE, dine Vedtægters Vej, så jeg agter derpå til Enden.

\VS{34}Giv mig Kløgt, så jeg agter på din Lov og holder den af hele mit Hjerte.

\VS{35}Før mig ad dine Buds Sti, thi jeg har Lyst til dem.

\VS{36}Bøj mit Hjerte til dine Vidnesbyrd og ej til uredelig Vinding.

\VS{37}Vend mine Øjne bort fra Tant, hold mig i Live ved dit Ord!

\VS{38}Stadfæst for din Tjener dit Ord, så jeg lærer at frygte dig.

\VS{39}Hold borte fra mig den Skændsel, jeg frygter, thi dine Lovbud er gode.

\VS{40}Se, dine Befalinger længes jeg efter, hold mig i Live ved din Retfærd!

\VS{41}Lad din Miskundhed komme over mig, HERRE, din Frelse efter dit Ord,

\VS{42}så jeg har Svar til dem, der spotter mig, thi jeg stoler på dit Ord.

\VS{43}Tag ikke ganske Sandheds Ord fra min Mund, thi jeg bier på dine Lovbud.

\VS{44}Jeg vil stadig holde din Lov, ja evigt og altid;

\VS{45}jeg vil vandre i åbent Land, thi dine Befalinger ligger mig på Sinde.

\VS{46}Jeg vil tale om dine Vidnesbyrd for Konger uden at blues;

\VS{47}jeg vil fryde mig over dine Bud, som jeg højligen elsker;

\VS{48}jeg vil udrække Hænderne mod dine Bud og grunde på dine Vedtægter.

\VS{49}Kom Ordet til din Tjener i Hu, fordi du har ladet mig håbe.

\VS{50}Det er min Trøst i Nød, at dit Ord har holdt mig i Live.

\VS{51}De frække håned mig såre, dog veg jeg ej fra din Lov.

\VS{52}Dine Lovbud fra fordum, HERRE, kom jeg i Hu og fandt Trøst.

\VS{53}Harme greb mig over de gudløse, dem, der slipper din Lov.

\VS{54}Dine vedtægter blev mig til Sange i min Udlændigheds Hus.

\VS{55}Om Natten kom jeg dit Navn i Hu, HERRE, jeg holdt din Lov.

\VS{56}Det blev min lykkelige Lod: at agte på dine Befalinger.

\VS{57}Min Del er HERREN, jeg satte mig for at holde dine Ord.

\VS{58}Jeg bønfaldt dig af hele mit Hjerte, vær mig nådig efter dit Ord!

\VS{59}Jeg overtænkte mine Veje og styred min Fod tilbage til dine Vidnesbyrd.

\VS{60}Jeg hasted og tøved ikke med at holde dine Bud.

\VS{61}De gudløses Snarer omgav mig, men jeg glemte ikke din Lov.

\VS{62}Jeg står op ved Midnat og takker dig for dine retfærdige Lovbud.

\VS{63}Jeg er Fælle med alle, der frygter dig og holder dine Befalinger.

\VS{64}Jorden er fuld af din Miskundhed, HERRE, lær mig dine Vedtægter!

\VS{65}Du gjorde vel mod din Tjener, HERRE, efter dit Ord.

\VS{66}Giv mig Forstand og indsigt, thi jeg tror på dine Bud.

\VS{67}Før jeg blev ydmyget, for jeg vild, nu holder jeg dit Ord.

\VS{68}God er du og gør godt, lær mig dine Vedtægter!

\VS{69}De frække tilsøler mig med Løgn, men på dine Bud tager jeg hjerteligt Vare.

\VS{70}Deres Hjerte er dorskt som Fedt, jeg har min Lyst i din Lov.

\VS{71}Det var godt, at jeg blev ydmyget, så jeg kunde lære dine Vedtægter.

\VS{72}Din Munds Lov er mig mere værd end Guld og Sølv i Dynger.

\VS{73}Dine Hænder skabte og dannede mig, giv mig Indsigt, så jeg kan lære dine Bud!

\VS{74}De, der frygter dig, ser mig og glædes, thi jeg bier på dit Ord.

\VS{75}HERRE, jeg ved, at dine Bud er retfærdige, i Trofasthed har du ydmyget mig.

\VS{76}Lad din Miskundhed være min Trøst efter dit Ord til din Tjener!

\VS{77}Din Barmhjertighed finde mig, at jeg må leve, thi din Lov er min Lyst.

\VS{78}Lad de frække beskæmmes, thi de gør mig skammelig Uret, jeg grunder på dine Befalinger.

\VS{79}Lad dem, der frygter dig, vende sig til mig, de, der kender dine Vidnesbyrd.

\VS{80}Lad mit Hjerte være fuldkomment i dine Vedtægter, at jeg ikke skal blive til Skamme.

\VS{81}Efter din Frelse længes min Sjæl, jeg bier på dit Ord.

\VS{82}Mine Øjne længes efter dit Ord og siger: “Hvornår mon du trøster mig?”

\VS{83}Thi jeg er som en Lædersæk i Røg, men dine Vedtægter glemte jeg ikke.

\VS{84}Hvor langt er vel din Tjeners Liv? Når vil du dømme dem, der forfølger mig?

\VS{85}De frække grov mig Grave, de, som ej følger din Lov.

\VS{86}Alle dine Bud er trofaste, med Løgn forfølger man mig, o hjælp mig!

\VS{87}De har næsten tilintetgjort mig på Jorden, men dine Befalinger slipper jeg ikke.

\VS{88}Hold mig i Live efter din Miskundhed, at jeg kan holde din Munds Vidnesbyrd.

\VS{89}HERRE, dit Ord er evigt, står fast i Himlen.

\VS{90}Din Trofasthed varer fra Slægt til Slægt, du grundfæsted Jorden, og den står fast.

\VS{91}Dine Lovbud står fast, de holder dine Tjenere oppe.

\VS{92}Havde din Lov ej været min Lyst, da var jeg omkommet i min Elende.

\VS{93}Aldrig i Evighed glemmer jeg dine Befalinger, thi ved dem holdt du mig i Live.

\VS{94}Din er jeg, frels mig, thi dine Befalinger ligger mig på Sinde.

\VS{95}De gudløse lurer på at lægge mig øde, dine Vidnesbyrd mærker jeg mig.

\VS{96}For alting så jeg en Grænse, men såre vidt rækker dit Bud.

\VS{97}Hvor elsker jeg dog din Lov! Hele Dagen grunder jeg på den.

\VS{98}Dit Bud har gjort mig visere end mine Fjender, thi det er for stedse mit.

\VS{99}Jeg er klogere end alle mine Lærere, thi jeg grunder på dine Vidnesbyrd.

\VS{100}Jeg har mere Forstand end de gamle; jeg agter på dine Bud.

\VS{101}Jeg holder min Fod fra hver Vej, som er ond, at jeg kan holde dit Ord.

\VS{102}Fra dine Lovbud veg jeg ikke, thi du underviste mig.

\VS{103}Hvor sødt er dit Ord for min Gane, sødere end Honning for min Mund.

\VS{104}Ved dine Befalinger fik jeg Forstand, så jeg hader al Løgnens Vej.

\VS{105}Dit Ord er en Lygte for min Fod, et Lys på min Sti.

\VS{106}Jeg svor en Ed og holdt den: at følge dine retfærdige Lovbud.

\VS{107}Jeg er såre ydmyget, HERRE, hold mig i Live efter dit Ord!

\VS{108}Lad min Munds frivillige Ofre behage dig, HERRE, og lær mig dine Lovbud!

\VS{109}Altid går jeg med Livet i Hænderne, men jeg glemte ikke din Lov.

\VS{110}De gudløse lægger Snarer for mig, men fra dine Befalinger for jeg ej vild.

\VS{111}Dine Vidnesbyrd fik jeg til evigt Eje, thi de er mit Hjertes Glæde.

\VS{112}Jeg bøjed mit Hjerte til at holde dine Vedtægter for evigt til Enden.

\VS{113}Jeg hader tvesindet Mand, men jeg elsker din Lov.

\VS{114}Mit Skjul og mit Skjold er du, jeg bier på dit Ord.

\VS{115}Vig fra mig, I, som gør ondt, jeg vil holde min Guds Bud.

\VS{116}Støt mig efter dit Ord, at jeg må leve, lad mig ikke beskæmmes i mit Håb!

\VS{117}Hold mig oppe, at jeg må frelses og altid have min Lyst i dine Vedtægter!

\VS{118}Du forkaster alle, der farer vild fra dine Vedtægter, thi de higer efter Løgn.

\VS{119}For Slagger regner du alle Jordens gudløse, derfor elsker jeg dine Vidnesbyrd.

\VS{120}Af Rædsel for dig gyser mit Kød, og jeg frygter for dine Lovbud.

\VS{121}Ret og Skel har jeg gjort, giv mig ikke hen til dem, der trænger mig!

\VS{122}Gå i Borgen for din Tjener, lad ikke de frække trænge mig!

\VS{123}Mine Øjne vansmægter efter din Frelse og efter dit Retfærds Ord.

\VS{124}Gør med din Tjener efter din Miskundhed og lær mig dine Vedtægter!

\VS{125}Jeg er din Tjener, giv mig Indsigt, at jeg må kende dine Vidnesbyrd!

\VS{126}Det er Tid for HERREN at gribe ind, de har krænket din Lov.

\VS{127}Derfor elsker jeg dine Bud fremfor Guld og Skatte.

\VS{128}Derfor følger jeg oprigtigt alle dine Befalinger og hader hver Løgnens Sti.

\VS{129}Underfulde er dine Vidnesbyrd, derfor agted min Sjæl på dem.

\VS{130}Tydes dine Ord, så bringer de Lys, de giver enfoldige Indsigt.

\VS{131}Jeg åbned begærligt min Mund, thi min Attrå stod til dine Bud.

\VS{132}Vend dig til mig og vær mig nådig, som Ret er for dem, der elsker dit Navn!

\VS{133}Lad ved dit Ord mine Skridt blive faste og ingen Uret få Magten over mig!

\VS{134}Udløs mig fra Menneskers Vold, at jeg må holde dine Befalinger!

\VS{135}Lad dit Ansigt lyse over din Tjener og lær mig dine Vedtægter!

\VS{136}Vand i Strømme græder mine Øjne, fordi man ej holder din Lov.

\VS{137}Du er retfærdig, HERRE, og retvise er dine Lovbud.

\VS{138}Du slog dine Vidnesbyrd fast ved Retfærd og Troskab så såre.

\VS{139}Min Nidkærhed har fortæret mig, thi mine Fjender har glemt dine Ord.

\VS{140}Dit Ord er fuldkommen rent, din Tjener elsker det.

\VS{141}Ringe og ussel er jeg, men dine Befalinger glemte jeg ikke.

\VS{142}Din Retfærd er Ret for evigt, din Lov er Sandhed.

\VS{143}Trængsel og Angst har ramt mig, men dine Bud er min Lyst.

\VS{144}Dine Vidnesbyrd er Ret for evigt, giv mig indsigt, at jeg må leve!

\VS{145}Jeg råber af hele mit Hjerte, svar mig, HERRE, jeg agter på dine Vedtægter.

\VS{146}Jeg råber til dig, o frels mig, at jeg kan holde dine Vidnesbyrd!

\VS{147}Årle råber jeg til dig om Hjælp og bier på dine Ord.

\VS{148}Før Nattevagtstimerne våger mine Øjne for at grunde på dit Ord.

\VS{149}Hør mig efter din Miskundhed, HERRE, hold mig i Live efter dit Lovbud!

\VS{150}De, der skændigt forfølger mig, er mig nær, men de er langt fra din Lov.

\VS{151}Nær er du, o HERRE, og alle dine Bud er Sandhed.

\VS{152}For længst vandt jeg Indsigt af dine Vidnesbyrd, thi du har grundfæstet dem for evigt.

\VS{153}Se min Elende og fri mig, thi jeg glemte ikke din Lov.

\VS{154}Før min Sag og udløs mig, hold mig i Live efter dit Ord!

\VS{155}Frelsen er langt fra de gudløse, thi dine Vedtægter ligger dem ikke på Sinde.

\VS{156}Din Barmhjertighed er stor, o HERRE, hold mig i Live efter dine Lovbud!

\VS{157}Mange forfølger mig og er mig fjendske, fra dine Vidnesbyrd veg jeg ikke.

\VS{158}Jeg væmmes ved Synet af troløse, der ikke holder dit Ord.

\VS{159}Se til mig, thi jeg elsker dine Befalinger, HERRE, hold mig i Live efter din Miskundhed!

\VS{160}Summen af dit Ord er Sandhed, og alt dit retfærdige Lovbud varer evigt.

\VS{161}Fyrster forfulgte mig uden Grund, men mit Hjerte frygted dine Ord.

\VS{162}Jeg glæder mig over dit Ord som en, der har gjort et vældigt Bytte.

\VS{163}Jeg hader og afskyr Løgn, din Lov har jeg derimod kær.

\VS{164}Jeg priser dig syv Gange daglig for dine retfærdige Lovbud.

\VS{165}Megen Fred har de, der elsker din Lov, og intet bliver til Anstød for dem.

\VS{166}Jeg håber på din Frelse, HERRE, og jeg har holdt dine Bud.

\VS{167}Min Sjæl har holdt dine Vidnesbyrd, jeg har dem såre kære.

\VS{168}Jeg holder dine Befalinger og Vidnesbyrd, thi du kender alle mine Veje.

\VS{169}Lad min Klage nå frem for dit Åsyn, HERRE, giv mig Indsigt efter dit Ord!

\VS{170}Lad min Bøn komme frem for dit Åsyn, frels mig efter dit Ord!

\VS{171}Mine Læber skal synge din Pris, thi du lærer mig dine Vedtægter.

\VS{172}Min Tunge skal synge om dit Ord, thi alle dine Bud er Retfærd.

\VS{173}Lad din Hånd være mig til Hjælp, thi jeg valgte dine Befalinger.

\VS{174}Jeg længes efter din Frelse, HERRE, og din Lov er min Lyst.

\VS{175}Gid min Sjæl må leve, at den kan prise dig, og lad dine Lovbud være min Hjælp!

\VS{176}Farer jeg vild som det tabte Får, så opsøg din Tjener, thi jeg glemte ikke dine Bud.



\par }\PsalmChap{120}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne*. Jeg råbte til HERREN i Nød, og han svarede mig. $\{$ [*den gamle Oversættelse: en Sang på Trapperne.] $\}$

\VS{2}HERRE, udfri min Sjæl fra Løgnelæber, fra den falske Tunge!

\VS{3}Der ramme dig dette og hint, du falske Tunge!

\VS{4}Den stærkes Pile er hvæsset ved glødende Gyvel.

\VS{5}Ve mig, at jeg må leve som fremmed i Mesjek, bo iblandt Kedars Telte!

\VS{6}Min Sjæl har længe nok boet blandt Folk, som hader Fred.

\VS{7}Jeg vil Fred; men taler jeg, vil de Krig!



\par }\PsalmChap{121}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Jeg løfter mine Øjne til Bjergene: Hvorfra kommer min Hjælp?

\VS{2}Fra HERREN kommer min Hjælp, fra Himlens og Jordens Skaber.

\VS{3}Din fod vil han ej lade vakle, ej blunder han, som bevarer dig;

\VS{4}nej, han blunder og sover ikke, han, som bevarer Israel.

\VS{5}HERREN er den, som bevarer dig, HERREN er din Skygge ved din højre;

\VS{6}Solen stikker dig ikke om Dagen, og Månen ikke om Natten;

\VS{7}HERREN bevarer dig mod alt ondt, han bevarer din Sjæl;

\VS{8}HERREN bevarer din Udgang og Indgang fra nu og til evig Tid!



\par }\PsalmChap{122}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Af David. Jeg frydede mig, da de sagde til mig: “Vi drager til HERRENS Hus!”

\VS{2}Så står vore Fødder da i dine Porte, Jerusalem,

\VS{3}Jerusalem bygget som Staden, hvor Folket samles;

\VS{4}thi didop drager Stammerne, HERRENS Stammer: en Vedtægt for Israel om at prise HERRENS Navn.

\VS{5}Thi der står Dommersæder, Sæder for Davids Hus.

\VS{6}Bed om Jerusalems Fred! Ro finde de, der elsker dig!

\VS{7}Der råde Fred på din Mur, Tryghed i dine Borge!

\VS{8}For Brødres og Frænders Skyld vil jeg ønske dig Fred,

\VS{9}for Herren vor Guds hus' skyld vil jeg søge dit bedste.



\par }\PsalmChap{123}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Jeg løfter mine Øjne til dig, som troner i Himlen!

\VS{2}Som trælles øjne følger deres Herres Hånd, som en Trælkvindes Øjne følger hendes Frues Hånd, så følger vore Øjne HERREN vor Gud, til han er os nådig.

\VS{3}Forbarm dig over os, HERRE, forbarm dig! Thi overmætte er vi af Spot,

\VS{4}overmæt er vor Sjæl af de sorgløses Hån, de stoltes Spot!



\par }\PsalmChap{124}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Af David. Havde HERREN ej været med os - så sige Israel -

\VS{2}havde Herren ej været med os, da Mennesker rejste sig mod os;

\VS{3}så havde de slugt os levende, da deres Vrede optændtes mod os;

\VS{4}så havde Vandene overskyllet os, en Strøm var gået over vor Sjæl,

\VS{5}over vor Sjæl var de gået, de vilde Vande.

\VS{6}Lovet være HERREN, som ej gav os hen, deres Tænder til Rov!

\VS{7}Vor Sjæl slap fri som en Fugl af Fuglefængernes Snare, Snaren reves sønder, og vi slap fri.

\VS{8}Vor Hjælp er HERRENS Navn, Himlens og Jordens Skaber.



\par }\PsalmChap{125}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. De, der stoler På HERREN, er som Zions bjerg, der aldrig i evighed rokkes.

\VS{2}Jerusalem ligger hegnet af Bjerge; og HERREN hegner sit Folk fra nu og til evig Tid:

\VS{3}Han lader ej Gudløsheds Herskerstav tynge retfærdiges Lod, at retfærdige ikke skal udrække Hånden til Uret.

\VS{4}HERRE, vær god mod de gode, de oprigtige af Hjertet;

\VS{5}men dem, der slår ind på krogveje, dem bortdrive HERREN tillige med Udådsmænd. Fred over Israel!



\par }\PsalmChap{126}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Da HERREN hjemførte Zions fanger, var vi som drømmende;

\VS{2}da fyldtes vor Mund med Latter, vor Tunge med Frydesang; da hed det blandt Folkene: “HERREN har gjort store Ting imod dem!”

\VS{3}HERREN har gjort store Ting imod os, og vi blev glade.

\VS{4}Vend, o Herre, vort Fangenskab, som Sydlandets Strømme!

\VS{5}De, som sår med Gråd, skal høste med Frydesang;

\VS{6}de går deres Gang med Gråd, når de udstrør Sæden, med Frydesang kommer de hjem, bærende deres Neg.



\par }\PsalmChap{127}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Af Salomo. Dersom HERREN ikke bygger huset, er Bygmestrenes Møje forgæves, dersom HERREN ikke vogter Byen, våger Vægteren forgæves.

\VS{2}Det er forgæves, I står årle op og går sent til Ro, ædende Sliddets Brød; alt sligt vil han give sin Ven i Søvne.

\VS{3}Se, Sønner er HERRENS Gave, Livsens Frugt er en Løn.

\VS{4}Som Pile i Krigerens Hånd er Sønner, man får i sin Ungdom.

\VS{5}Salig den Mand, som fylder sit Kogger med dem; han beskæmmes ej, når han taler med Fjender i Porten.



\par }\PsalmChap{128}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Salig enhver, som frygter Herren og går på hans veje!

\VS{2}Dit Arbejdes Frugt skal du nyde, salig er du, det går dig vel!

\VS{3}Som en frugtbar Vinranke er din Hustru inde i dit Hus, som Oliekviste er dine Sønner rundt om dit Bord.

\VS{4}Se, så velsignes den Mand, der frygter HERREN.

\VS{5}HERREN velsigne dig fra Zion, at du må se Jerusalems Lykke alle dit Livs Dage

\VS{6}og se dine Sønners Sønner! Fred over Israel!



\par }\PsalmChap{129}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne.

\VS{2}De trængte mig hårdt fra min ungdom - så sige Israel - de trængte mig hårdt fra min Ungdom, men kued mig ikke.

\VS{3}Plovmænd pløjed min Ryg, trak lange Furer;

\VS{4}retfærdig er HERREN, han overskar de gudløses Reb.

\VS{5}Alle, som hader Zion, skal vige med Skam,

\VS{6}blive som Græs på Tage, der visner, førend det skyder Strå,

\VS{7}og ikke fylder Høstkarlens Hånd og Opbinderens Favn;

\VS{8}Folk, som går forbi, siger ikke: “HERRENS Velsignelse over eder! Vi velsigner eder i HERRENS Navn!”



\par }\PsalmChap{130}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Fra det dybe råber jeg til dig, HERRE,

\VS{2}o Herre, hør min Røst! Lad dine Ører lytte til min tryglende Røst!

\VS{3}Tog du Vare, HERRE, på Misgerninger, Herre, hvo kunde da bestå?

\VS{4}Men hos dig er der Syndsforladelse, at du må frygtes.

\VS{5}Jeg håber på HERREN, min Sjæl håber på hans Ord,

\VS{6}på Herren bier min Sjæl mer end Vægter på Morgen, Vægter på Morgen.

\VS{7}Israel, bi på HERREN! Thi hos HERREN er Miskundhed, hos ham er Forløsning i Overflod.

\VS{8}Og han vil forløse Israel fra alle dets Misgerninger.



\par }\PsalmChap{131}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Af David. HERRE, mit hjerte er ikke hovmodigt, mine Øjne er ikke stolte, jeg sysler ikke med store Ting, med Ting, der er mig for høje.

\VS{2}Nej, jeg har lullet og tysset min Sjæl; som afvant Barn hos sin Moder har min Sjæl det hos HERREN.

\VS{3}Israel, bi på HERREN fra nu og til evig Tid!



\par }\PsalmChap{132}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. HERRE, kom David i Hu for al hans møje,

\VS{2}hvorledes han tilsvor HERREN, gav Jakobs Vældige et Løfte:

\VS{3}“Jeg træder ej ind i mit Huses Telt, jeg stiger ej op på mit Leje,

\VS{4}under ikke mine Øjne Søvn, ikke mine Øjenlåg Hvile,

\VS{5}før jeg har fundet HERREN et Sted, Jakobs Vældige en Bolig!”

\VS{6}“Se, i Efrata hørte vi om den, fandt den på Ja'ars Mark*; $\{$ [*dvs. Kirjat-Jearim. 1 Sam. 6, 21. 2 Sam. 6, 3.] $\}$

\VS{7}lad os gå hen til hans Bolig, tilbede ved hans Fødders Skammel!”

\VS{8}“HERRE, bryd op til dit Hvilested, du og din Vældes Ark!

\VS{9}Dine Præster være klædte i Retfærd, dine fromme synge med Fryd!

\VS{10}For din Tjener Davids Skyld afvise du ikke din Salvede!”

\VS{11}HERREN tilsvor David et troværdigt, usvigeligt Løfte: “Af din Livsens Frugt vil jeg sætte Konger på din Trone.

\VS{12}Såfremt dine Sønner holder min Pagt og mit Vidnesbyrd, som jeg lærer dem, skal også deres Sønner sidde evindelig på din Trone!

\VS{13}Thi HERREN har udvalgt Zion, ønsket sig det til Bolig:

\VS{14}Her er for evigt mit Hvilested, her vil jeg bo, thi det har jeg ønsket.

\VS{15}Dets Føde velsigner jeg, dets fattige mætter jeg med Brød,

\VS{16}dets Præster klæder jeg i Frelse, dets fromme skal synge med Fryd.

\VS{17}Der lader jeg Horn vokse frem for David, sikrer min Salvede Lampe.

\VS{18}Jeg klæder hans Fjender i Skam, men på ham skal Kronen stråle!”



\par }\PsalmChap{133}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Af David. Se, hvor godt og lifligt er det, når brødre bor tilsammen:

\VS{2}som kostelig Olie, der flyder fra Hovedet ned over Skægget, Arons Skæg, der bølger ned over Kjortelens Halslinning,

\VS{3}som Hermons Dug, der falder på Zions Bjerge. Thi der skikker HERREN Velsignelse ned, Liv til evig Tid.



\par }\PsalmChap{134}{\PP \VerseOne{1}Sang til Festrejserne. Op og lov nu HERREN, alle HERRENS Tjenere, som står i HERRENS Hus ved Nattetide!

\VS{2}Løft eders Hænder mod Helligdommen og lov HERREN!

\VS{3}HERREN velsigne dig fra Zion, han, som skabte Himmel og Jord.



\par }\PsalmChap{135}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Pris Herrens navn, pris det, I HERRENS Tjenere,

\VS{2}som står i HERRENS Hus, i vor Guds Huses Forgårde!

\VS{3}Pris HERREN, thi god er HERREN, lovsyng hans Navn, thi lifligt er det.

\VS{4}Thi HERREN udvalgte Jakob, Israel til sin Ejendom.

\VS{5}Ja, jeg ved, at HERREN er stor, vor Herre er større end alle Guder.

\VS{6}HERREN gør alt, hvad han vil, i Himlene og på Jorden, i Have og alle Verdensdyb.

\VS{7}Han lader Skyer stige op fra Jordens Ende, får Lynene til at give Regn, sender Stormen ud fra sine Forrådskamre;

\VS{8}han, som slog Ægyptens førstefødte, både Mennesker og Kvæg,

\VS{9}og sendte Tegn og Undere i din Midte, Ægypten, mod Farao og alle hans Folk;

\VS{10}han, som fældede store Folk og vog så mægtige Konger,

\VS{11}Amoritternes konge Sihon og Basans Konge Og og alle Kana'ans Riger

\VS{12}og gav deres Land i Eje, i Eje til Israel, hans Folk.

\VS{13}HERRE, dit Navn er evigt, din Ihukommelse, HERRE, fra Slægt til Slægt,

\VS{14}thi Ret skaffer HERREN sit Folk og ynkes over sine Tjenere.

\VS{15}Folkenes Billeder er Sølv og Guld, Værk af Menneskehænder;

\VS{16}de har Mund, men taler ikke, Øjne, men ser dog ej;

\VS{17}de har Ører, men hører ikke, ej heller er der Ånde i deres Mund.

\VS{18}Som dem skal de, der laved dem, blive enhver, som stoler på dem.

\VS{19}Lov HERREN, Israels Hus, lov HERREN, Arons Hus,

\VS{20}lov HERREN, Levis Hus, lov HERREN, I, som frygter HERREN!

\VS{21}Fra Zion være HERREN lovet, han, som bor i Jerusalem!



\par }\PsalmChap{136}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Tak HERREN, thi han er god; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{2}Tak Gudernes Gud; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{3}Tak Herrernes Herre; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{4}Han, der ene gør store undere; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{5}Som skabte Himlen med indsigt; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{6}Som bredte jorden på vandet; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{7}Som skabte de store lys; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{8}Sol til at råde om dagen; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{9}Måne og stjerner til at råde om natten; thi hans miskundhed varer evindelig!

\VS{10}Som slog Ægyptens førstefødte; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{11}Og førte Israel ud derfra; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{12}Med stærk Hånd og udstrakt Arm; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{13}Som kløved det røde Hav; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{14}Og førte Israel midt igennem det; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{15}Som drev Farao og hans Hær i det røde Hav; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{16}Som førte sit Folk i Ørkenen; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{17}Som fældede store Konger; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{18}Og vog så vældige Konger; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{19}Amoritternes Konge Sihon; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{20}Og Basans Konge Og; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{21}Og gav deres Land i Eje; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{22}I Eje til hans Tjener Israel; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{23}Som kom os i Hu i vor Ringhed; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{24}Og friede os fra vore Fjender; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{25}Som giver alt Kød Føde; thi hans Miskundhed varer evindelig!

\VS{26}Tak Himlenes Gud; thi hans Miskundhed varer evindelig!



\par }\PsalmChap{137}{\PP \VerseOne{1}Ved Babels Floder, der sad vi og græd, når Zion randt os i hu.

\VS{2}Vi hængte vore Harper i Landets Pile.

\VS{3}Thi de, der havde bortført os, bad os synge, vore Bødler bad os være glade: “Syng os af Zions Sange!”

\VS{4}Hvor kan vi synge HERRENS Sange på fremmed Grund?

\VS{5}Jerusalem, glemmer jeg dig, da visne min højre!

\VS{6}Min Tunge hænge ved Ganen, om ikke jeg ihukommer dig, om ikke jeg sætter Jerusalem over min højeste Glæde!

\VS{7}HERRE, ihukom Edoms Sønner for Jerusalems Dag, at de råbte: “Nedbryd, nedbryd lige til Grunden!”

\VS{8}Du Babels Datter, du Ødelægger! Salig den, der gengælder dig, hvad du gjorde imod os!

\VS{9}Salig den, der griber dine spæde og knuser dem mod Klippen!



\par }\PsalmChap{138}{\PP \VerseOne{1}Af David. Jeg vil prise dig, HERRE, af hele mit Hjerte, lovsynge dig for Guderne;

\VS{2}jeg vil tilbede, vendt mod dit hellige Tempel, og mere end alt vil jeg prise dit Navn for din Miskundheds og Trofastheds Skyld; thi du har herliggjort dit Ord.

\VS{3}Den Dag jeg råbte, svared du mig, du gav mig Mod, i min Sjæl kom Styrke.

\VS{4}Alle Jordens Konger skal prise dig, HERRE, når de hører din Munds Ord,

\VS{5}og synge om HERRENS Veje; thi stor er HERRENS Ære,

\VS{6}thi HERREN er ophøjet, ser til den ringe, han kender den stolte i Frastand.

\VS{7}Går jeg i Trængsel, du værger mig Livet, mod Fjendernes Vrede udrækker du Hånden, din højre bringer mig Frelse.

\VS{8}HERREN vil føre det igennem for mig, din Miskundhed, HERRE, varer evindelig. Opgiv ej dine Hænders Værk!



\par }\PsalmChap{139}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. Af David. En Salme. HERRE, du ransager mig og kender mig!

\VS{2}Du ved, når jeg står op, du fatter min Tanke i Frastand,

\VS{3}du har Rede på, hvor jeg går eller ligger, og alle mine Veje kender du grant.

\VS{4}Thi før Ordet er til på min Tunge, se, da ved du det, HERRE, til fulde.

\VS{5}Bagfra og forfra omslutter du mig, du lægger din Hånd på mig.

\VS{6}At fatte det er mig for underfuldt, for højt, jeg evner det ikke!

\VS{7}Hvorhen skal jeg gå for din Ånd, og hvor skal jeg fly for dit Åsyn?

\VS{8}Farer jeg op til Himlen, da er du der, reder jeg Leje i Dødsriget, så er du der;

\VS{9}tager jeg Morgenrødens Vinger, fæster jeg Bo, hvor Havet ender,

\VS{10}da vil din Hånd også lede mig der, din højre holde mig fast!

\VS{11}Og siger jeg: “Mørket skal skjule mig, Lyset blive Nat omkring mig!”

\VS{12}så er Mørket ej mørkt for dig, og Natten er klar som Dagen, Mørket er som Lyset.

\VS{13}Thi du har dannet mine Nyrer, vævet mig i Moders Liv.

\VS{14}Jeg vil takke dig, fordi jeg er underfuldt skabt; underfulde er dine Gerninger, det kender min Sjæl til fulde.

\VS{15}Mine Ben var ikke skjult for dig, da jeg blev skabt i Løndom, virket i Jordens Dyb;

\VS{16}som Foster så dine Øjne mig, i din Bog var de alle skrevet, Dagene var bestemt, før en eneste af dem var kommet.

\VS{17}Hvor kostelige er dine Tanker mig, Gud, hvor stor er dog deres Sum!

\VS{18}Tæller jeg dem, er de flere end Sandet, jeg vågner - og end er jeg hos dig.

\VS{19}Vilde du dog dræbe de gudløse, Gud, måtte Blodets Mænd vige fra mig,

\VS{20}de, som taler om dig på Skrømt og sværger falsk ved dit Navn.

\VS{21}Jeg hader jo dem, der hader dig, HERRE, og væmmes ved dem, der står dig imod;

\VS{22}med fuldt Had hader jeg dem, de er også mine Fjender.

\VS{23}Ransag mig, Gud, og kend mit Hjerte, prøv mig og kend mine Tanker!

\VS{24}Se, om jeg er på Smertens Vej, og led mig på Evigheds Vej!



\par }\PsalmChap{140}{\PP \VerseOne{1}Til Sangmesteren. En Salme af David.

\VS{2}Red mig, HERRE, fra onde Mennesker, vær mig et Værn mod Voldsmænd,

\VS{3}der pønser på ondt i Hjertet og daglig ægger til Strid.

\VS{4}De hvæsser Tungen som Slanger, har Øglegift under deres Læber. - Sela.

\VS{5}Vogt mig, HERRE, for gudløses Hånd, vær mig et Værn mod Voldsmænd, som pønser på at bringe mig til Fald.

\VS{6}Hovmodige lægger Snarer og Strikker for mig, breder et Net for min Fod, lægger Fælder for mig ved Vejen. - Sela.

\VS{7}Jeg siger til HERREN: Du er min Gud, HERRE, lyt til min tryglende Røst!

\VS{8}HERRE, Herre, min Frelses Styrke, du skærmer mit Hoved på Stridens Dag.

\VS{9}Opfyld ej, HERRE, den gudløses Ønsker, lad ikke hans Råd have Fremgang!

\VS{10}Lad dem ikke løfte Hovedet mod mig, lad deres Trusler ramme dem selv!

\VS{11}Det regne på dem med gloende Kul, styrt dem i Dybet, ej stå de op!

\VS{12}Lad ikke Bagtaleren holde sig i Landet, ondt ramme Voldsmanden Slag i Slag!

\VS{13}Jeg ved, at HERREN vil føre de armes Sag og skaffe de fattige Ret.

\VS{14}For vist skal retfærdige prise dit Navn, oprigtige bo for dit Åsyn.



\par }\PsalmChap{141}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David. HERRE, jeg råber til dig, il mig til hjælp, hør min Røst, når jeg råber til dig;

\VS{2}som Røgoffer gælde for dig min Bøn, mine løftede Hænder som Aftenoffer!

\VS{3}HERRE, sæt Vagt ved min Mund, vogt mine Læbers Dør!

\VS{4}Bøj ikke mit Hjerte til ondt, til at gøre gudløs Gerning sammen med Udådsmænd; deres lækre Mad vil jeg ikke smage.

\VS{5}Slår en retfærdig mig, så er det Kærlighed; revser han mig, er det Olie for Hovedet, ej skal mit Hoved vise det fra sig, end sætter jeg min Bøn imod deres Ondskab.

\VS{6}Ned ad Klippens Skrænter skal Dommerne hos dem styrtes, og de skal høre, at mine Ord er liflige.

\VS{7}Som når man pløjer Jorden i Furer, spredes vore Ben ved Dødsrigets Gab.

\VS{8}Dog, mine Øjne er rettet på dig, o HERRE, Herre, på dig forlader jeg mig, giv ikke mit Liv til Pris!

\VS{9}Vogt mig for Fælden, de stiller for mig, og Udådsmændenes Snarer;

\VS{10}lad de gudløse falde i egne Garn, medens jeg går uskadt videre.



\par }\PsalmChap{142}{\PP \VerseOne{1}En Maskil* af David, da han var i Hulen. En Bøn. $\{$ [*se til Sl. 32, 1.] $\}$

\VS{2}Jeg løfter min røst og råber til Herren, jeg løfter min Røst og trygler HERREN,

\VS{3}udøser min Klage for ham, udtaler min Nød for ham.

\VS{4}Når Ånden vansmægter i mig, kender du dog min Sti. På Vejen, ad hvilken jeg vandrer, lægger de Snarer for mig.

\VS{5}Jeg skuer til højre og spejder, men ingen vil kendes ved mig, afskåret er mig hver Tilflugt, ingen bryder sig om min Sjæl.

\VS{6}HERRE, jeg råber til dig og siger: Du er min Tilflugt, min Del i de levendes Land!

\VS{7}Lyt til mit Klageråb, thi jeg er såre ringe, frels mig fra dem, der forfølger mig, de er for stærke for mig;

\VS{8}udfri min Sjæl af dens Fængsel, at jeg kan prise dit Navn! De retfærdige venter i Spænding på, at du tager dig af mig.



\par }\PsalmChap{143}{\PP \VerseOne{1}En Salme af David. HERRE, hør min Bøn og lyt til min tryglen, bønhør mig i din Trofasthed, i din Retfærd,

\VS{2}gå ikke i Rette med din Tjener, thi for dig er ingen, som lever, retfærdig!

\VS{3}Thi Fjender forfølger min Sjæl, de træder mit Liv i Støvet, lader mig bo i Mørke som de, der for længst er døde.

\VS{4}Ånden hensygner i mig, mit Hjerte stivner i Brystet.

\VS{5}Jeg kommer fordums Dage i Hu, tænker på alle dine Gerninger, grunder på dine Hænders Værk.

\VS{6}Jeg udbreder Hænderne mod dig, som et tørstigt Land så længes min Sjæl efter dig. - Sela.

\VS{7}Skynd dig at svare mig, HERRE, min Ånd svinder hen; skjul ikke dit Åsyn for mig, så jeg bliver som de, der synker i Graven.

\VS{8}Lad mig årle høre din Miskundhed, thi jeg stoler på dig. Lær mig den Vej, jeg skal gå, thi jeg løfter min Sjæl til dig.

\VS{9}Fri mig fra mine Fjender, HERRE, til dig flyr jeg hen;

\VS{10}lær mig at gøre din Vilje, thi du er min Gud, mig føre din gode Ånd ad den jævne Vej!

\VS{11}For dit Navns Skyld, HERRE, holde du mig i Live, udfri i din Retfærd min Sjæl af Trængsel,

\VS{12}udslet i din Miskundhed mine Fjender, tilintetgør alle, som trænger min Sjæl! Thi jeg er din Tjener.



\par }\PsalmChap{144}{\PP \VerseOne{1}Af David. Lovet være HERREN, min Klippe, som oplærer mine hænder til Strid, mine Fingre til Krig,

\VS{2}min Miskundhed og min Fæstning, min Klippeborg, min Frelser, mit Skjold og den, jeg lider på, som underlægger mig Folkeslag!

\VS{3}HERRE, hvad er et Menneske, at du kendes ved det, et Menneskebarn, at du agter på ham?

\VS{4}Mennesket er som et Åndepust, dets Dage som svindende Skygge.

\VS{5}HERRE, sænk din Himmel, stig ned og rør ved Bjergene, så at de ryger;

\VS{6}slyng Lynene ud og adsplit Fjenderne, send dine Pile og indjag dem Rædsel;

\VS{7}udræk din Hånd fra det høje, fri og frels mig fra store Vande,

\VS{8}fra fremmedes Hånd, de, hvis Mund taler Løgn, hvis højre* er Løgnehånd. $\{$ [*hvormed man sværger.] $\}$

\VS{9}Gud, jeg vil synge dig en ny Sang, lege for dig på tistrenget Harpe,

\VS{10}du, som giver Konger Sejr og udfrier David, din Tjener.

\VS{11}Fri mig fra det onde Sværd, frels mig fra fremmedes Hånd, de, hvis Mund taler Løgn, hvis højre er Løgnehånd.

\VS{12}I Ungdommen er vore Sønner som højvoksne Planter, vore Døtre er som Søjler, udhugget i Tempelstil;

\VS{13}vore Forrådskamre er fulde, de yder Forråd på Forråd, vore Hjorde føder Tusinder, Titusinder på vore Marker,

\VS{14}fede er vore Okser; intet Murbrud, ingen Udvandring, ingen Skrigen på Torvene.

\VS{15}Saligt det Folk, der er således stedt, saligt det Folk, hvis Gud er HERREN!



\par }\PsalmChap{145}{\PP \VerseOne{1}En Lovsang af David. Jeg vil ophøje dig, min Gud, min konge, evigt og alt love dit Navn.

\VS{2}Jeg vil love dig Dag efter Dag, evigt og altid prise dit Navn.

\VS{3}Stor og højlovet er HERREN, hans Storhed kan ikke ransages.

\VS{4}Slægt efter Slægt lovpriser dine Værker, forkynder dine vældige Gerninger.

\VS{5}De taler om din Højheds herlige Glans, jeg vil synge om dine Undere;

\VS{6}de taler om dine ræddelige Gerningers Vælde, om din Storhed vil jeg vidne;

\VS{7}de udbreder din rige Miskundheds Ry og synger med Fryd om din Retfærd.

\VS{8}Nådig og barmhjertig er HERREN, langmodig og rig på Miskundhed.

\VS{9}God er HERREN mod alle, hans Barmhjertighed er over alle hans Værker.

\VS{10}Dine Værker takker dig alle, HERRE, og dine fromme lover dig.

\VS{11}De forkynder dit Riges Ære og taler om din Vælde

\VS{12}for at kundgøre Menneskenes Børn din Vælde, dit Riges strålende Herlighed.

\VS{13}Dit Rige står i al Evighed, dit Herredømme varer fra Slægt til Slægt. (Trofast er HERREN i alle sine Ord og miskundelig i alle sine Gerninger)*. $\{$ [*medtaget efter den græske og syriske Oversættelse. Sl. 146, 10.] $\}$

\VS{14}HERREN støtter alle, der falder, og rejser alle bøjede.

\VS{15}Alles Øjne bier på dig, du giver dem Føden i rette Tid;

\VS{16}du åbner din Hånd og mætter alt, hvad der lever, med hvad det ønsker.

\VS{17}Retfærdig er HERREN på alle sine Veje, miskundelig i alle sine Gerninger.

\VS{18}Nær er HERREN hos alle, som kalder, hos alle, som kalder på ham i Sandhed.

\VS{19}Han gør, hvad de, der frygter ham, ønsker, hører deres Råb og frelser dem,

\VS{20}HERREN vogter alle, der elsker ham, men alle de gudløse sletter han ud.

\VS{21}Min Mund skal udsige HERRENS Pris, alt Kød skal love hans hellige Navn evigt og altid.



\par }\PsalmChap{146}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Pris HERREN, min Sjæl!

\VS{2}Jeg vil prise HERREN hele mit Liv, lovsynge min Gud, så længe jeg lever.

\VS{3}Sæt ikke eders Lid til Fyrster, til et Menneskebarn, der ikke kan hjælpe!

\VS{4}Hans Ånd går bort, han bliver til Jord igen, hans Råd er bristet samme Dag.

\VS{5}Salig den, hvis Hjælp er Jakobs Gud, hvis Håb står til HERREN hans Gud,

\VS{6}som skabte Himmel og Jord, Havet og alt, hvad de rummer, som evigt bevarer sin Trofasthed

\VS{7}og skaffer de undertrykte Ret, som giver de sultne Brød! HERREN løser de fangne,

\VS{8}HERREN åbner de blindes Øjne, HERREN rejser de bøjede, HERREN elsker de retfærdige,

\VS{9}HERREN vogter de fremmede, opholder faderløse og Enker, men gudløses Vej gør han kroget.

\VS{10}HERREN er Konge for evigt, din Gud, o Zion, fra Slægt til Slægt. Halleluja!



\par }\PsalmChap{147}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Ja, det er godt at lovsynge vor Gud, ja, det er lifligt, lovsang sømmer sig.

\VS{2}Herren bygger Jerusalem, han samler de spredte af Israel,

\VS{3}han læger dem, hvis Hjerte er sønderknust, og forbinder deres Sår;

\VS{4}han fastsætter Stjernernes Tal og giver dem alle Navn.

\VS{5}Vor Herre er stor og vældig, hans Indsigt er uden Mål;

\VS{6}HERREN holder de ydmyge oppe, til Jorden bøjer han gudløse.

\VS{7}Syng for HERREN med Tak, leg for vor Gud på Citer!

\VS{8}Han dækker Himlen med Skyer, sørger for Regn til Jorden, lader Græs spire frem på Bjergene og Urter til Menneskers Brug*; $\{$ [*denne Linie er medtaget efter Håndskrifter af den græske Oversættelse.] $\}$

\VS{9}Føde giver han Kvæget og Ravneunger, som skriger;

\VS{10}hans Hu står ikke til stærke Heste, han har ikke Behag i rapfodet Mand;

\VS{11}HERREN har Behag i dem, der frygter ham, dem, der bier på hans Miskundhed.

\VS{12}Lovpris HERREN, Jerusalem, pris, o Zion, din Gud!

\VS{13}Thi han gør dine Portstænger stærke, velsigner dine Børn i din Midte;

\VS{14}dine Landemærker giver han Fred, mætter dig med Hvedens Fedme;

\VS{15}han sender sit Bud til Jorden, hastigt løber hans Ord,

\VS{16}han lader Sne falde ned som Uld, som Aske spreder han Rim,

\VS{17}som Brødsmuler sender han Hagl, Vandene stivner af Kulde fra ham;

\VS{18}han sender sit Ord og smelter dem, de strømmer, når han rejser sit Vejr.

\VS{19}Han kundgør sit Ord for Jakob, sine Vedtægter og Lovbud for Israel.

\VS{20}Så gjorde han ikke mod andre Folk, dem kundgør han ingen Lovbud. Halleluja!



\par }\PsalmChap{148}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Pris Herren i himlen, pris ham i det høje!

\VS{2}Pris ham, alle hans engle, pris ham, alle hans hærskarer,

\VS{3}pris ham, sol og måne, pris ham, hver lysende stjerne,

\VS{4}pris ham, himlenes himle og vandene over himlene!

\VS{5}De skal prise Herrens navn, thi han bød, og de blev skabt;

\VS{6}han gav dem deres plads for evigt, han gav en lov, som de ej overtræder!

\VS{7}Lad pris stige op til Herren fra jorden, I havdyr og alle dyb,

\VS{8}Ild og hagl, sne og røg, storm, som gør, hvad han siger,

\VS{9}I bjerge og alle høje, frugttræer og alle cedre,

\VS{10}I vilde dyr og alt kvæg, krybdyr og vingede fugle,

\VS{11}I jordens konger og alle folkeslag, fyrster og alle jordens dommere,

\VS{12}ynglinge sammen med jomfruer, gamle sammen med unge!

\VS{13}De skal prise Herrens navn, thi ophøjet er hans navn alene, hans Højhed omspænder jord og himmel.

\VS{14}Han løfter et horn for sit folk, lovprist af alle sine fromme, af Israels børn, det folk, der står ham nær. Halleluja!



\par }\PsalmChap{149}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! syng Herren en ny sang, hans Pris i de frommes Forsamling!

\VS{2}Israel glæde sig over sin Skaber, over deres Konge fryde sig Zions Børn,

\VS{3}de skal prise hans Navn under Dans, lovsynge ham med Pauke og Citer;

\VS{4}thi HERREN har Behag i sit Folk, han smykker de ydmyge med Frelse.

\VS{5}De fromme skal juble med Ære, synge på deres Lejer med Fryd,

\VS{6}med Lovsang til Gud i Mund og tveægget Sværd i Hånd

\VS{7}for at tage Hævn over Folkene og revse Folkeslagene,

\VS{8}for at binde deres Konger med Lænker, deres ædle med Kæder af Jern

\VS{9}og fuldbyrde på dem den alt skrevne Dom til Ære for alle hans fromme! Halleluja!



\par }\PsalmChap{150}{\PP \VerseOne{1}Halleluja! Pris Gud i hans Helligdom, pris ham i hans stærke Hvælving,

\VS{2}pris ham for hans vældige Gerninger, pris ham for hans mægtige Storhed;

\VS{3}pris ham med Hornets Klang, pris ham med Harpe og Citer,

\VS{4}pris ham med Pauke og Dans, pris ham med Strengeleg og Fløjte,

\VS{5}pris ham med klingre Cymbler, pris ham med gjaldende Cymbler;

\VS{6}alt hvad der ånder, pris HERREN! Halleluja!


\par }