\NormalFont\ShortTitle{JAKOB}

{\MT JAKOB


\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Jakob, Guds og den Herres Jesu Kristi Tjener, hilser de tolv Stammer i Adspredelsen*. $\{$ [*iblandt Hedningerne. Joh. 7, 35.] $\}$

\VS{2}Mine Brødre! agter det for idel Glæde, når I stedes i mange Hånde Prøvelser,

\VS{3}vidende, at eders Tros Prøve virker Udholdenhed;

\VS{4}men Udholdenheden bør medføre fuldkommen Gerning, for at I kunne være fuldkomne og uden Brøst, så I ikke stå tilbage i noget.

\VS{5}Men dersom nogen af eder fattes Visdom, han bede derom til Gud, som giver alle gerne og uden Bebrejdelse, så skal den gives ham.

\VS{6}Men han bede i Tro, uden at tvivle; thi den, som tvivler, ligner en Havets Bølge, der drives og kastes af Vinden.

\VS{7}Ikke må nemlig det Menneske mene, at han skal få noget af Her ren,

\VS{8}en tvesindet Mand, som han er, ustadig på alle sine Veje.

\VS{9}Men den Broder, som er ringe, rose sig af sin Højhed,

\VS{10}den rige derimod af sin Ringhed; thi han skal forgå som Græssets Blomst.

\VS{11}Thi Solen står op med sin Hede og hentørrer Græsset, og dets Blomst falder af, og dens Skikkelses Ynde forsvinder; således skal også den rige visne på sine Veje.

\VS{12}Salig den Mand, som holder Prøvelse ud; thi når han har stået Prøve, skal han få Livets Krans, som Herren har forjættet dem, der elske ham.

\VS{13}Ingen sige, når han fristes: “Jeg fristes af Gud;” thi Gud kan ikke fristes af det onde, og selv frister han ingen;

\VS{14}men enhver fristes, når han drages og lokkes af sin egen Begæring;

\VS{15}derefter, når Begæringen har undfanget, føder den Synd, men når Synden er fuldvoksen, føder den Død.

\VS{16}Farer ikke vild, mine elskede Brødre!

\VS{17}Al god Gave og al fuldkommen Gave er ovenfra og kommer ned fra Lysenes Fader, hos hvem der ikke er Forandring eller skiftende Skygge*. $\{$ [*som Tilfældet er med Himmellysene smlgn. Visd. 7, 17-19.] $\}$

\VS{18}Efter sin Villie fødte han os ved Sandheds Ord, for at vi skulde være en Førstegrøde af hans Skabninger.

\VS{19}I vide det, mine elskede Brødre. Men hvert Menneske være snar til at høre, langsom til at tale, langsom til Vrede;

\VS{20}thi en Mands Vrede udretter ikke det, som er ret for Gud.

\VS{21}Derfor, aflægger alt Smuds og Levning af Slethed, og modtager med Sagtmodighed Ordet, som er indplantet i eder, og som formår at frelse eders Sjæle.

\VS{22}Men vorder Ordets Gørere og ikke alene dets Hørere, hvormed I bedrage eder selv.

\VS{23}Thi dersom nogen er Ordets Hører og ikke dets Gører, han ligner en Mand, der betragter sit legemlige Ansigt i et Spejl;

\VS{24}thi han betragter sig selv og går bort og glemmer straks, hvor dan han var.

\VS{25}Men den, som skuer ind i Frihedens fuldkomne Lov og holder ved dermed, så han ikke bliver en glemsom Tilhører, men en Gerningens Gører, han skal være salig i sin Gerning.

\VS{26}Dersom nogen synes, at han dyrker Gud, og ikke holder sin Tunge i Tømme, men bedrager sit Hjerte, hans Gudsdyrkelse er forgæves.

\VS{27}En ren og ubesmittet Gudsdyrkelse for Gud og Faderen er dette, at besøge faderløse og Enker i deres Trængsel, at holde sig selv uplettet af Verden.



\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Mine Brødre! Eders Tro på vor Herre Jesus Kristus, den herliggjorte, være ikke forbunden med Persons Anseelse!

\VS{2}Når der nemlig kommer en Mand ind i eders Forsamling med Guldring på Fingeren, i prægtig Klædning, men der også kommer en fattig ind i smudsig Klædning,

\VS{3}og I fæste Øjet på den, som bærer den prægtige Klædning og sige: Sæt du dig her på den gode Plads, og I sige til den fattige: Stå du der eller sæt dig nede ved min Fodskammel:

\VS{4}ere I så ikke komne i Strid med eder selv og blevne Dommere med slette Tanker?

\VS{5}Hører, mine elskede Brødre! Har Gud ikke udvalgt de for Verden fattige til at være rige i Tro og Arvinger til det Rige, som han har forjættet dem, der elske ham?

\VS{6}Men I have vanæret den fattige! Er det ikke de rige, som underkue eder, og er det ikke dem, som slæbe eder for Domstolene?

\VS{7}Er det ikke dem, som bespotte det skønne Navn, som er nævnet over eder?

\VS{8}Ganske vist, dersom I opfylde den kongelige* Lov efter Skriften: “Du skal elske din Næste som dig selv”, gøre I ret; $\{$ [*den ypperste. 3 Mos. 19, 18. Matth. 22, 16.] $\}$

\VS{9}men dersom I anse Personer, gøre I Synd og revses af Loven som Overtrædere.

\VS{10}Thi den, som holder hele Loven, men støder an i ét Stykke, er bleven skyldig i alle.

\VS{11}Thi han, som sagde: “Du må ikke bedrive Hor,” sagde også: “Du må ikke slå ihjel.” Dersom du da ikke bedriver Hor, men slår ihjel, da er du bleven en Lovens Overtræder.

\VS{12}Taler således og gører således, som de, der skulle dømmes efter Frihedens Lov.

\VS{13}Thi Dommen er ubarmhjertig imod den, som ikke har øvet Barmhjertighed; Barmhjertighed træder frimodigt op imod Dommen.

\VS{14}Hvad gavner det, mine Brødre! om nogen siger, han har Tro, men ikke har Gerninger? mon Troen kan frelse ham?

\VS{15}Dersom en Broder eller Søster er nøgen og fattes den daglige Føde,

\VS{16}og en af eder siger til dem: Går bort i Fred, varmer eder og mætter eder, men I ikke give dem det, som hører til Legemets Nødtørft, hvad gavner det?

\VS{17}Ligeså er også Troen, dersom den ikke har Gerninger, død i sig selv.

\VS{18}Men man vil sige: Du har Tro, og jeg har Gerninger. Vis mig din Tro uden Gerningerne, og jeg vil af mine Gerninger vise dig Troen.

\VS{19}Du tror, at Gud er én; deri gør du ret; også de onde Ånder tro det og skælve.

\VS{20}Men vil du vide, du tomme Menneske! at Troen uden Gerninger er unyttig?

\VS{21}Blev ikke vor Fader Abraham retfærdiggjort af Gerninger, da han ofrede sin Søn Isak på Alteret?

\VS{22}Du ser, at Troen virkede sammen med hans Gerninger, og ved Gerningerne blev Troen fuldkommet,

\VS{23}og Skriften blev opfyldt, som siger: “Abraham troede Gud, og det blev regnet ham til Retfærdighed”, og han blev kaldet Guds Ven.

\VS{24}I se, at et Menneske retfærdiggøres af Gerninger, og ikke af Tro alene.

\VS{25}Ligeså Skøgen Rahab, blev ikke også hun retfærdiggjort af Gerninger, da hun tog imod Sendebudene og lod dem slippe bort ad en anden Vej?

\VS{26}Thi ligesom Legemet er dødt uden Ånd, således er også Troen død uden Gerninger.



\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Mine Brødre! ikke mange af eder bør blive Lærere, såsom I vide, at vi skulle få en desto tungere Dom.

\VS{2}Thi vi støde alle an i mange Ting; dersom nogen ikke støder an i Tale, da er han en fuldkommen Mand, i Stand til også at holde hele Legemet i Tomme.

\VS{3}Men når vi lægge Bidsler i Hestenes Munde, for at de skulle adlyde os, så dreje vi også hele deres Legeme.

\VS{4}Se, også Skibene, endskønt de ere så store og drives af stærke Vinde, drejes med et såre lidet Ror, hvorhen Styrmandens Hu står.

\VS{5}Således er også Tungen et lille Lem og fører store Ord. Se, hvor lille en Ild der stikker så stor en Skov i Brand!

\VS{6}Og Tungen er en Ild. Som en Verden af Uretfærdighed sidder Tungen iblandt vore Lemmer; den besmitter hele Legemet og sætter Livets Hjul i Brand, selv sat i Brand af Helvede.

\VS{7}Thi enhver Natur, både Dyrs og Fugles, både Krybdyrs og Havdyrs, tæmmes og er tæmmet af den menneskelige Natur;

\VS{8}men Tungen kan intet Menneske tæmme, det ustyrlige Onde, fuld af dødbringende Gift.

\VS{9}Med den velsigne vi Herren og Faderen, og med den forbande vi Menneskene, som ere blevne til efter Guds Lighed.

\VS{10}Af den samme Mund udgår Velsignelse og Forbandelse. Mine Brødre! dette bør ikke være så.

\VS{11}Mon en Kilde udgyder sødt Vand og besk Vand af det samme Væld?

\VS{12}Mon et Figentræ, mine Brødre! kan give Oliven, eller et Vintræ Figener? Heller ikke kan en Salt Kilde give fersk Vand.

\VS{13}Er nogen viis og forstandig iblandt eder, da vise han ved god Omgængelse sine Gerninger i viis Sagtmodighed!

\VS{14}Men have I bitter Avind og Rænkesyge i eders Hjerter, da roser eder ikke og lyver ikke imod Sandheden!

\VS{15}Dette er ikke den Visdom, som kommer ovenfra, men en jordisk, sjælelig*, djævelsk; $\{$ [*uåndelig, se 1 Kor. 2, 14. Jud. V. 19.] $\}$

\VS{16}thi hvor der er Avind og Rænkesyge, der er Forvirring og al ond Handel.

\VS{17}Men Visdommen herovenfra er først ren, dernæst fredsommelig, mild, føjelig, fuld at Barmhjertighed og gode Frugter, upartisk, uden Skrømt.

\VS{18}Men Retfærdigheds Frugt såes i Fred for dem, som stifte Fred.



\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Hvoraf kommer det, at den er Krige og Stridigheder iblandt eder? mon ikke deraf, af eders Lyster, som stride i eders Lemmer?

\VS{2}I begære og have ikke; I myrde og misunde og kunne ikke få; I føre Strid og Krig. Og I have ikke, fordi I ikke bede;

\VS{3}I bede og få ikke, fordi I bede ilde, for at øde det i eders Lyster.

\VS{4}I, utro!* vide I ikke, at Venskab med Verden er Fjendskab imod Gud? Derfor, den, som vil være Verdens Ven, bliver Guds Fjende. $\{$ [*Egentlig: “Hirkvinder”, et Billede på Frafald fra Gud. Hos. 2, 2-5. Matth. 12, 39. K. 6, 24. Joh. 15, 19. K. 17, 14. Rom. 8, 7-8. Gal. 1, 10.] $\}$

\VS{5}Eller mene I, at Skriftens Ord ere tomme Ord? Med Nidkærhed længes han efter den Ånd, han har givet Bolig i os, men han skænker desto større Nåde.

\VS{6}Derfor siger Skriften: “Gud står de hoffærdige imod, men de ydmyge giver han Nåde.”

\VS{7}Underordner eder derfor under Gud; men står Djævelen imod, så skal han fly fra eder;

\VS{8}holder eder nær til Gud, så skal han holde sig nær til eder! Renser Hænderne, I Syndere! og lutrer Hjerterne, I tvesindede!

\VS{9}Jamrer og sørger og græder; eders Latter vende sig til Sorg og Glæden til Bedrøvelse!

\VS{10}Ydmyger eder for Herren, så skal han ophøje eder.

\VS{11}Taler ikke ilde om hverandre, Brødre! Den, som taler ilde om sin Broder eller dømmer sin Broder, taler ilde om Loven og dømmer Loven; men dømmer du Loven, da er du ikke Lovens Gører, men dens Dommer.

\VS{12}Én er Lovgiveren og Dommeren, han, som kan frelse og fordærve; men hvem er du, som dømmer din Næste?

\VS{13}Og nu I, som sige: I Dag eller i Morgen ville vi gå til den eller den By og blive der et År og købslå og vinde,

\VS{14}I, som ikke vide, hvad der skal ske i Morgen; thi hvordan er eders Liv? I ere jo en Damp, som er til Syne en liden Tid, men derefter forsvinder;

\VS{15}i Stedet for at I skulle sige: Dersom Herren vil, og vi leve, da ville vi gøre dette eller hint.

\VS{16}Men nu rose I eder i eders Overmod; al sådan Ros er ond.

\VS{17}Derfor, den som ved at handle ret og ikke gør det, for ham er det Synd.



\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Og nu, I rige! græder og jamrer over de Ulykker, som komme over eder.

\VS{2}Eders Rigdom er rådnet, og eders Klæder er mølædte;

\VS{3}eders Guld og Sølv er rustet op, og deres Rust skal være til Vidnesbyrd imod eder og æde eders Kød som en Ild; I have samlet Skatte i de sidste Dage.

\VS{4}Se, den Løn skriger, som I have forholdt Arbejderne, der høstede eders Marker, og Høstfolkenes Råb ere komne ind for den Herre Zebaoths Øren.

\VS{5}I levede i Vellevned på Jorden og efter eders Lyster; I gjorde eders Hjerter til gode som på en Slagtedag.

\VS{6}I domfældte, I dræbte den retfærdige; han står eder ikke imod.

\VS{7}Derfor, værer tålmodige, Brødre! indtil Herrens Tilkommelse. Se, Bonden venter på Jordens dyrebare Frugt og bier tålmodigt efter den, indtil den får tidlig Regn og sildig Regn.

\VS{8}Værer også I tålmodige, styrker eders Hjerter; thi Herrens Tilkommelse er nær.

\VS{9}Sukker ikke imod hverandre, Brødre! for at I ikke skulle dømmes; se, Dommeren står for Døren.

\VS{10}Brødre! tager Profeterne, som have talt i Herrens Navn, til Forbillede på at lide ondt og være tålmodige.

\VS{11}Se, vi prise dem salige, som have holdt ud. I have hørt om Jobs Udholdenhed og vide Udfaldet fra Herren; thi Herren er såre medlidende og barmhjertig.

\VS{12}Men for alting, mine Brødre! sværger ikke, hverken ved Himmelen eller ved Jorden eller nogen anden Ed; men eders Ja være Ja, og Nej være Nej, for at I ikke skulle falde under Dom.

\VS{13}Lider nogen iblandt eder ondt, han bede; er nogen vel til Mode, han synge Lovsang!

\VS{14}Er nogen iblandt eder syg, han kalde Menighedens Ældste til sig, og de skulle bede over ham og salve ham med Olie i Herrens Navn.

\VS{15}Og Troens Bøn skal frelse den syge, og Herren skal oprejse ham, og har han gjort Synder, skulle de forlades ham.

\VS{16}Bekender derfor Synderne for hverandre og beder for hverandre, for at I må blive helbredte; en retfærdigs Bøn formår meget, når den er alvorlig.

\VS{17}Elias var et Menneske, lige Vilkår undergivet med os, og han bad en Bøn, at det ikke måtte regne; og det regnede ikke på Jorden i tre År og seks Måneder.

\VS{18}Og han bad atter, og Himmelen gav Regn, og Jorden bar sin Frugt.

\VS{19}Mine Brødre! dersom nogen iblandt eder farer vild fra Sandheden, og nogen omvender ham,

\VS{20}han vide, at den, som omvender en Synder fra hans Vejs Vildfarelse, han Frelser en Sjæl fra Døden og skjuler en Mangfoldighed af Synder.


\par }