מִשְׁלֵי.
27.
אל תתהלל ביום מחר כי לא תדע מה ילד יום׃ 
יהללך זר ולא פיך נכרי ואל שפתיך׃ 
כבד אבן ונטל החול וכעס אויל כבד משניהם׃ 
אכזריות חמה ושטף אף ומי יעמד לפני קנאה׃ 
טובה תוכחת מגלה מאהבה מסתרת׃ 
נאמנים פצעי אוהב ונעתרות נשיקות שונא׃ 
נפש שבעה תבוס נפת ונפש רעבה כל מר מתוק׃ 
כצפור נודדת מן קנה כן איש נודד ממקומו׃ 
שמן וקטרת ישמח לב ומתק רעהו מעצת נפש׃ 
רעך ורעה אביך אל תעזב ובית אחיך אל תבוא ביום אידך טוב שכן קרוב מאח רחוק׃ 
חכם בני ושמח לבי ואשיבה חרפי דבר׃ 
ערום ראה רעה נסתר פתאים עברו נענשו׃ 
קח בגדו כי ערב זר ובעד נכריה חבלהו׃ 
מברך רעהו בקול גדול בבקר השכים קללה תחשב לו׃ 
דלף טורד ביום סגריר ואשת מדונים נשתוה׃ 
צפניה צפן רוח ושמן ימינו יקרא׃ 
ברזל בברזל יחד ואיש יחד פני רעהו׃ 
נצר תאנה יאכל פריה ושמר אדניו יכבד׃ 
כמים הפנים לפנים כן לב האדם לאדם׃ 
שאול ואבדה לא תשבענה ועיני האדם לא תשבענה׃ 
מצרף לכסף וכור לזהב ואיש לפי מהללו׃ 
אם תכתוש את האויל במכתש בתוך הריפות בעלי לא תסור מעליו אולתו׃ 
ידע תדע פני צאנך שית לבך לעדרים׃ 
כי לא לעולם חסן ואם נזר לדור דור׃ 
גלה חציר ונראה דשא ונאספו עשבות הרים׃ 
כבשים ללבושך ומחיר שדה עתודים׃ 
ודי חלב עזים ללחמך ללחם ביתך וחיים לנערותיך׃ 
