Hebrejima.
5.
Svaki veliki svećenik, zaista, od ljudi uzet, za ljude se postavlja u odnosu prema Bogu da prinosi darove i žrtve za grijehe. 
On može primjereno suosjećati s onima koji su u neznanju i zabludi jer je i sam zaogrnut slabošću. 
Zato mora i za narod i za sebe prinositi okajnice. 
I nitko sam sebi ne prisvaja tu čast, nego je prima od Boga, pozvan kao Aron. 
Tako i Krist ne proslavi sam sebe postavši svećenik, nego ga proslavi Onaj koji mu reče: Ti si sin moj, danas te rodih, 
po onome što pak drugdje veli: Zauvijek ti si svećenik po redu Melkisedekovu. 
On je u dane svoga zemaljskog života sa silnim vapajem i suzama prikazivao molitve i prošnje Onomu koji ga je mogao spasiti od smrti. I bi uslišan zbog svoje predanosti: 
premda je Sin, iz onoga što prepati, naviknu slušati 
i, postigavši savršenstvo, posta svima koji ga slušaju začetnik vječnoga spasenja - 
proglašen od Boga Velikim svećenikom po redu Melkisedekovu. 
O tome nas čeka besjeda velika, ali teško ju je riječima izložiti jer ste tvrdih ušiju. 
Pa trebalo bi doista da nakon toliko vremena već budete učitelji, a ono treba da tkogod vas ponovno poučava početnička počela kazivanja Božjih. Takvi ste: mlijeka vam treba, a ne tvrde hrane. 
Doista, tko je god još pri mlijeku, ne zna ništa o nauku pravednosti jer - nejače je. 
A za zrele je tvrda hrana, za one koji imaju iskustvom izvježbana čula za rasuđivanje dobra i zla. 
