Luki.
4.
Isus se, pun Duha Svetoga, vratio s Jordana i Duh ga četrdeset dana vodio pustinjom, 
gdje ga je iskušavao đavao. Tih dana nije ništa jeo, te kad oni istekoše, ogladnje. 
A đavao mu reče: “Ako si Sin Božji, reci ovom kamenu da postane kruhom.” 
Isus mu odgovori: “Pisano je: Ne živi čovjek samo o kruhu.” 
I povede ga đavao na visoko, pokaza mu odjednom sva kraljevstva zemlje 
i reče mu: “Tebi ću dati svu ovu vlast i slavu njihovu jer meni je dana i komu hoću, dajem je. 
Ako se dakle pokloniš preda mnom, sve je tvoje.” 
Isus mu odgovori: “Pisano je: Klanjaj se Gospodinu, Bogu svomu, i njemu jedinomu služi!” 
Povede ga u Jeruzalem i postavi na vrh Hrama i reče mu: “Ako si Sin Božji, baci se odavde dolje! 
Ta pisamo je: Anđelima će svojim zapovjediti za tebe da te čuvaju. 
I: Na rukama će te nositi da se gdje nogom ne spotakneš o kamen.” 
Odgovori mu Isus: “Rečeno je: Ne iskušavaj Gospodina, Boga svojega!” 
Pošto iscrpi sve kušnje, đavao se udalji od njega do druge prilike. 
A Isus se u snazi Duha vrati u Galileju te glas o njemu puče po svoj okolici. 
I slavljen od sviju, naučavaše po njihovim sinagogama. 
I dođe u Nazaret, gdje bijaše othranjen. I uđe po svom običaju na dan subotni u sinagogu te ustane čitati. 
Pruže mu Knjigu proroka Izaije. On razvije knjigu i nađe mjesto gdje stoji napisano: 
Duh Gospodnji na meni je jer me pomaza! On me posla blagovjesnikom biti siromasima, proglasiti sužnjima oslobođenje, vid slijepima, na slobodu pustiti potlačene, 
proglasiti godinu milosti Gospodnje. 
Tada savi knjigu, vrati je poslužitelju i sjede. Oči sviju u sinagogi bijahu uprte u njega. 
On im progovori: “Danas se ispunilo ovo Pismo što vam još odzvanja u ušima.” 
I svi su mu povlađivali i divili se milini riječi koje su tekle iz njegovih usta. Govorahu: “Nije li ovo sin Josipov?” 
A on im reče: “Zacijelo ćete mi reći onu prispodobu: Liječniče, izliječi sam sebe! Što smo čuli da se dogodilo u Kafarnaumu, učini i ovdje, u svom zavičaju.” 
I nastavi: “Zaista, kažem vam, nijedan prorok nije dobro došao u svom zavičaju. 
Uistinu, kažem vam, mnogo bijaše udovica u Izraelu u dane Ilijine kad se na tri godine i šest mjeseci zatvorilo nebo pa zavladala velika glad po svoj zemlji. 
I ni k jednoj od njih nije bio poslan Ilija doli k ženi udovici u Sarfati sidonskoj. 
I mnogo bijaše gubavaca u Izraelu za proroka Elizeja. I nijedan se od njih ne očisti doli Naaman Sirac.” 
Čuvši to, svi se u sinagogi napune gnjevom, 
ustanu, izbace ga iz grada i odvedu na rub brijega na kojem je sagrađen njihov grad da ga strmoglave. 
No on prođe između njih i ode. 
I siđe u Kafarnaum, grad galilejski. I poučavaše ih subotom 
te bijahu zaneseni njegovim naukom jer silna bijaše riječ njegova. 
A zatekao se u sinagogi čovjek s duhom nečistoga đavla. On povika u sav glas: 
“Hej, što ti imaš s nama, Isuse Nazarećanine? Došao si da nas uništiš! Znam ja tko si ti: Svetac Božji.” 
Isus mu zaprijeti: “Umukni i iziđi iz njega!” Nato đavao čovjeka obori u sredinu te iziđe iz njega ne naudiv mu ništa. 
I nasta opće zaprepaštenje te se među sobom razgovarahu: “Kakve li riječi! S vlašću i snagom zapovijeda nečistim dusima te izlaze!” 
I glas se o njemu širio po svim okolnim mjestima. 
Ustavši iz sinagoge, uđe u kuću Šimunovu. A Šimunovu je punicu mučila velika ognjica. I zamole ga za nju. 
On se nadvi nad nju, zaprijeti ognjici i ona je pusti. I odmah ustade i posluživaše im. 
O zalazu sunca svi koji su imali bolesnike od raznih bolesti dovedoše ih k njemu. A on bi na svakoga od njih stavljao ruke i ozdravljao ih. 
A iz mnogih su izlazili i zlodusi vičući: “Ti si Sin Božji!” On im se prijetio i nije im dao govoriti jer su znali da je on Krist. 
Kad osvanu dan, iziđe i pođe na samotno mjesto. I mnoštvo ga tražilo. Dođoše k njemu i zadržavahu ga da ne ode od njih. 
A on im reče: “I drugim gradovima treba da navješćujem evanđelje o kraljevstvu Božjem. Jer za to sam poslan.” 
I naučavaše po sinagogama judejskim. 
