\NormalFont\ShortTitle{Tužaljke}

{\MT Tužaljke


\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Kako osamljena sjedi prijestolnica, nekoć naroda puna; postade kao udovica, nekoć velika među narodima. Vladarica nad pokrajinama, na tlaku sad ide.

\VS{2}Noći provodi gorko plačući, suzama pokriva obraze. Nikog nema da je utješi, od svih koji su je ljubili. Svi je prijatelji iznevjeriše i postaše joj neprijatelji.

\VS{3}Izagnan je Juda, u nevolji je i u progonstvu teškom. Sad živi među poganima, ne nalazi počinka. Svi ga gonitelji sustižu u tjesnacima.

\VS{4}Putovi sionski tuguju jer nitko ne dolazi na svetkovine. Sva su vrata razvaljena, svećenici uzdišu, ucviljene su djevice njegove, a on je pun gorčine.

\VS{5}Tlačitelji njegovi sada gospodare, neprijatelji likuju: Jahve ga ucvili zbog grijeha njegovih premnogih. Djeca mu otišla u izgnanstvo pred tlačiteljem.

\VS{6}Povukla se od Kćeri sionske sva slava njezina. Knezovi joj postadoše k'o ovnovi koji paše ne nalaze; nemoćni vrludaju ispred goniča.

\VS{7}Jeruzalem se spominje danÄa bijede i lutanja, kad mu narod dušmanu u ruke pade a nitko mu pomoći ne pruži. Tlačitelji ga gledahu smijući se njegovoj propasti.

\VS{8}Teško sagriješi Jeruzalem, postade kao nečistoća ženina. Svi što ga štovahu, sada ga preziru: jer vidješe golotinju njegovu. On samo plače i natrag se okreće.

\VS{9}Skuti su mu uprljani, nije ni sanjao što ga čeka. Duboko je pao, a nikog da ga tješi. “Pogledaj, Jahve, moju nevolju: jer neprijatelj likuje.”

\VS{10}Neprijatelj poseže rukom za svim dragocjenostima njegovim. Gledao je gdje pogani provaljuju u njegovo Svetište, oni kojima si zabranio i pristup u svoj zbor.

\VS{11}Sav narod njegov jeca, tražeći kruha; svi daju dragulje za hranu da bi ponovo živnuli. Evo, Jahve, pogledaj kako sam prezren.

\VS{12}Svi vi što putem prolazite, pogledajte i vidite ima li boli kakva je bol kojom sam ja pogođen, kojom me Jahve udari u dan žestokog gnjeva svoga!

\VS{13}S visine pusti oganj, utjera ga u kosti moje. Pred noge mrežu mi razape i tako me nauznak obori; ucvili me, ožalosti za sva vremena.

\VS{14}Natovario me mojim grijesima, rukom ih svojom pritegnuo; na vrat mi ih navalio, snagu mi oduzeo. Predao me Gospod u ruke njihove, ne mogu se uspraviti.

\VS{15}Sve junake iz moje sredine Gospod odbaci: digao je zbor protiv mene da uništi uzdanicu moju. U tijesku izgazi Gospod mene, djevicu, kćerku Judinu.

\VS{16}Zato moram plakati, oči mi suze liju, jer daleko je od mene moj tješitelj da mi duh povrati. Sinovi su moji poraženi, odveć silan bijaše neprijatelj.

\VS{17}Sion pruža ruke: nema mu tješitelja. Jahve je protiv Jakova sa svih strana pozvao tlačitelje; i tako Jeruzalem postade među njima strašilo.

\VS{18}Jahve, on je pravedan; jer riječi se njegovoj protivih. Oh, čujte, narodi svi, gledajte moju bol: djevice moje, moji mladići, svi odoše u izgnanstvo!

\VS{19}Pozvah sve ljubavnike svoje, ali me oni prevariše. Moji svećenici i starješine pogiboše u gradu tražeći hrane da bi ponovo živnuli.

\VS{20}Pogledaj, Jahve, u kakvoj sam tjeskobi, moja utroba strepi, srce mi se u grudima grči jer bijah opako prkosan! Vani mač pokosi moje sinove, a unutra - smrt.

\VS{21}Čuj kako stenjem: nema mi tješitelja! Svi neprijatelji čuju za moju nesreću i likuju što si to učinio! Daj da dođe dan što si ga objavio, da njima bude kao meni.

\VS{22}Neka se pokaže sva njina zloća pred licem tvojim, a onda postupaj s njima kao što si sa mnom postupio za sve grijehe moje! Jer samo uzdišem, a srce moje tuguje.



\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Kako mrakom zastrije Gospod u svom gnjevu Kćer sionsku. S neba na zemlju baci slavu Izraelovu! I ne sjeti se podnožja svoga u dan gnjeva svojega!

\VS{2}Bez milosti Gospod satrije sve stanove Jakovljeve, u svom gnjevu razori tvrđave kćeri Judine; sa zemljom je sravnio i prokleo kraljevstvo i njegove knezove.

\VS{3}U rasplamtjelom gnjevu svojem razbi svu snagu Izraelovu, povuče svoju desnicu pred neprijateljem; u Jakovu raspiri plamen ognjeni koji sve uokolo proždire.

\VS{4}Nategao je luk k'o neprijatelj, kao dušman ispružio desnicu, ubijajući sve što mu drago bijaše. Na šator Kćeri sionske sasu k'o oganj gnjev svoj jarosni.

\VS{5}K'o neprijatelj Gospod bijaše: razorio je Izraela, razorio sve dvore njegove, porušio njegove utvrde, umnožio kćeri Judinoj uzdisaje i jecaje.

\VS{6}Kao vrtu razvali mu sjenicu, razori mjesto sastanka. Baci Jahve u zaborav svetkovine i subote na Sionu; u gnjevu svojem prezre kralja i svećenika.

\VS{7}Svoj oltar je Gospod odbacio, zgadilo mu se Svetište njegovo. U ruke neprijatelja je predao bedeme svoje i dvorove. Bučili su u Domu Jahvinu, kao u dan blagdanji.

\VS{8}Jahve naumi razvaliti zidove Kćeri sionske. Nape uže mjerničko, ne ustegnu ruku od rušenja. Predziđe, zidine zavi u tugu: oronuše zajedno.

\VS{9}Vrata njina utonuše u zemlju, on im je razbio zasune; kralj i knezovi su među pucima, Zakona nema! Ni u prorokÄa više se ne nalaze viđenja Jahvina.

\VS{10}Starješine Kćeri sionske na zemlji sjede i šute, posiplju glavu prašinom, kostrijet pripasuju. K zemlji glave obaraju djevice jeruzalemske.

\VS{11}Iščilješe mi oči od suza, utroba moja ustreptala, jetra mi se na zemlju prosula zbog sloma kćeri naroda mojega, jer djeca i dojenčad umiru po trgovima Grada.

\VS{12}Govore majkama svojim: “Gdje je žito i vino?” dok obamiru kao ranjeni po trgovima Grada, dok ispuštaju dušu svoju na grudima matera svojih.

\VS{13}S čime da te prispodobim? Na koga si nalik, Kćeri jeruzalemska? S kime da te usporedim, kako utješim, djevice, Kćeri sionska? Jer kao more tvoja je nesreća neizmjerna. Tko će te iscijeliti?

\VS{14}Viđenja tvojih proroka bijahu varka i laž, oni nisu objavili krivnju tvoju da te od izgnanstva odvrate. Varali su te utvarama lažnim i zamamnim.

\VS{15}Nad tobom plješću rukama svi koji putem prolaze, zvižde i vrte glavom zbog Kćeri jeruzalemske: “Je li to grad na glasu ljepotom, radost svemu svijetu?”

\VS{16}Na tebe otvaraju usta svi neprijatelji tvoji, zvižde, škrguću zubima i govore: “Proždrijesmo je! To je dan za kojim čeznusmo, doživjesmo, vidjesmo!”

\VS{17}Jahve izvrši naum svoj, održa svoju riječ koju naredi u davnim danima: nemilice te razorio. Neprijatelj likuje zbog tebe, tvoj protivnik rog svoj podiže.

\VS{18}U sav glas viči Gospodu, jecaj, Kćeri sionska! Neka k'o potok teku tvoje suze danju i noću. Ne daj počinka sebi, neka se zjenica oka tvoga ne odmori.

\VS{19}Ustani, viči noću za svake promjene straže. K'o vodu izlij srce pred licem Gospodnjim, k njemu podiži ruke i traži milost za svoju nejačad koja od glada obamire po uglovima ulica.

\VS{20}Pogledaj, Jahve, i vidi kome si to učinio. Zar žene da jedu porod svoj, djecu što njišu u naručju? Zar moradoše biti poklani u Svetištu Gospodnjem svećenici i proroci?

\VS{21}U uličnoj prašini leže djeca i starci; moje djevice i moji mladići od mača padoše. Ti ih pomori u dan gnjeva svojega, ti ih pokla nemilice.

\VS{22}Ti si, kao na dan svečani, sa svih strana sazvao užase moje. U dan gnjeva Jahvina nitko nije preživio, nitko se nije spasio. One koje sam odnjihala i odgojila neprijatelj moj sve je istrijebio.



\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Ja sam čovjek što upozna bijedu pod šibom gnjeva njegova.

\VS{2}Mene je odveo i natjerao da hodam u tmini i bez svjetlosti.

\VS{3}I upravo mene bije i udara bez prestanka njegova ruka.

\VS{4}Iscijedio je moje meso, kožu moju, polomio kosti moje.

\VS{5}Načinio mi jaram, glavu obrubio tegobama.

\VS{6}Pustio me da živim u tminama kao mrtvaci vječiti.

\VS{7}Zazidao me, i ja ne mogu izaći, otežao je moje okove.

\VS{8}Kada sam vikao i zapomagao, molitvu je moju odbijao.

\VS{9}Zazidao mi ceste tesanim kamenom, zakrčio je putove moje.

\VS{10}Meni on bijaše medvjed koji vreba, lav u zasjedi.

\VS{11}U bespuća me vodio, razdirao, ostavljao me da umirem.

\VS{12}Napinjao je luk svoj i gađao me kao metu za svoje strelice.

\VS{13}U slabine mi sasuo strelice, sinove svoga tobolca.

\VS{14}Postao sam smiješan svome narodu, rugalica svakidašnja.

\VS{15}Gorčinom me hranio, pelinom me napajao.

\VS{16}Puštao me da zube kršim kamen grizući, zakapao me u pepeo.

\VS{17}Duši je mojoj oduzet mir i više ne znam što je sreća!

\VS{18}Rekoh: Dotrajao je život moj i nada koja mi od Jahve dolazi.

\VS{19}Spomeni se bijede moje i stradanja, pelina i otrova!

\VS{20}Bez prestanka na to misli i sahne duša u meni.

\VS{21}To nosim u srcu i gojim nadu u sebi.

\VS{22}Dobrota Jahvina nije nestala, milosrđe njegovo nije presušilo.

\VS{23}Oni se obnavljaju svako jutro: tvoja je vjernost velika!

\VS{24}“Jahve je dio moj”, veli mi duša, “i zato se u nj pouzdajem.”

\VS{25}Dobar je Jahve onom koji se u nj pouzdaje, duši koja ga traži.

\VS{26}Dobro je u miru čekati spasenje Jahvino!

\VS{27}Dobro je čovjeku da nosi jaram za svoje mladosti.

\VS{28}Neka sjedi u samoći i šuti, jer mu On to nametnu;

\VS{29}neka usne priljubi uz prašinu, možda još ima nade!

\VS{30}Neka pruži obraz onome koji ga bije, neka se zasiti porugom.

\VS{31}Jer Gospod ne odbacuje nikoga zauvijek:

\VS{32}jer ako i rastuži, on se smiluje po svojoj velikoj ljubavi.

\VS{33}Jer samo nerado on ponižava i rascvili sinove čovjeka.

\VS{34}Kad se gaze nogama svi zemaljski sužnjevi,

\VS{35}kad se izvrće pravica čovjeku pred licem Svevišnjeg,

\VS{36}kad se krivica nanosi čovjeku u parnici, zar Gospod ne vidi?

\VS{37}Tko je rekao nešto i zbilo se? Nije li Gospod to zapovjedio?

\VS{38}Ne dolazi li iz usta Svevišnjega i dobro i zlo?

\VS{39}Na što se tuže živi ljudi? Svatko na svoj grijeh.

\VS{40}Ispitajmo, pretražimo pute svoje i vratimo se Jahvi.

\VS{41}Dignimo svoje srce i ruke svoje k Bogu koji je na nebesima.

\VS{42}Da, mi smo se odmetali, bili nepokorni, a ti, ti nisi praštao!

\VS{43}Obastrt gnjevom svojim, gonio si nas, ubijao i nisi štedio.

\VS{44}Oblakom si se obastro da molitva ne prodre do tebe.

\VS{45}Načinio si od nas smeće i odmet među narodima.

\VS{46}Razjapili usta na nas svi neprijatelji naši.

\VS{47}Užas i jama bila nam sudbina, propast i zator!

\VS{48}Potoci suza teku iz očiju mojih zbog propasti Kćeri naroda mojega.

\VS{49}Moje oči liju suze bez prestanka, jer prestanka nema

\VS{50}dok ne pogleda i ne vidi Jahve s nebesa.

\VS{51}Moje mi oko bol zadaje zbog kćeri svih mojega grada.

\VS{52}Uporno me k'o pticu progone svi što me mrze, a bez razloga.

\VS{53}U jamu baciše moj život i zatrpaše je kamenjem.

\VS{54}Voda mi dođe preko glave, rekoh sam sebi: “Pogiboh!”

\VS{55}I tada zazvah ime tvoje, Jahve, iz najdublje jame.

\VS{56}Ti oču moj glas: “Ne začepljuj uši svoje na vapaje moje.”

\VS{57}Bliz meni bijaše u dan vapaja mog, govoraše: “Ne boj se!”

\VS{58}Ti si, Gospode, izborio pravdu za dušu moju, ti si život moj izbavio.

\VS{59}Ti, Jahve, vidje kako me tlače, dosudi mi pravdu.

\VS{60}Ti vidje svu osvetu njinu, sve podvale protiv mene.

\VS{61}Čuo si, Jahve, podrugivanje njihovo, sve podvale protiv mene.

\VS{62}Usne protivnika mojih i misli njine protiv mene su cio dan.

\VS{63}Kad sjede, kad ustaju, pogledaj samo: ja sam im pjesma-rugalica.

\VS{64}Vrati im, Jahve, milo za drago, po djelu ruku njihovih.

\VS{65}Učini da srca im otvrdnu, udari ih prokletstvom svojim.

\VS{66}Goni ih gnjevno i sve ih istrijebi pod nebesima svojim, Jahve!



\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Jao, potamnje zlato, to suho zlato! Sveto se kamenje prosu na uglovima svih ulica.

\VS{2}Sinovi sionski, nekoć cijenjeni kao najčišće zlato, ah, sada ih cijene kao sudove glinske, kao djelo ruku lončarevih!

\VS{3}Čak i šakali pružaju dojke i doje mladunčad, ali kćeri naroda moga postaše okrutne kao nojevi u pustinji.

\VS{4}Jezik dojenčeta za nepce se lijepi od žeđi. Djeca vape za kruhom, a nikog da im ga pruži.

\VS{5}Oni što se nekoć sladiše biranim jelima ginu po ulicama; nekoć nošeni u grimizu, sada se valjaju po buništu.

\VS{6}Veći bijaše zločin Kćeri naroda moga od grijeha Sodome, što u tren oka bi razorena, a ničija se ruka ne diže na nju.

\VS{7}Njeni mladići bijahu nekoć čišći od snijega, bjelji od mlijeka, od koralja rumenija bijahu im tijela, lice glatko k'o safir.

\VS{8}Sad im je obraz crnji od čađe, ne prepoznaju se više na ulici. Koža im se lijepi za kosti, suha kao drvo.

\VS{9}Kako su sretni oni što ih mač probode, sretniji od onih koje pomori glad; koji padaju, iscrpljeni, jer im nedostaju plodovi zemljini.

\VS{10}Žene, tako nježne, kuhaše djecu svoju, njima se hraniše za propasti Kćeri naroda moga.

\VS{11}Jahve je utolio svoj bijes, izlio jarosnu srdžbu svoju, na Sionu raspirio požar što sažiže i same temelje njegove.

\VS{12}Nisu vjerovali kraljevi zemaljski ni svekoliko stanovništvo zemlje da će ugnjetač i neprijatelj ući na vrata jeruzalemska -

\VS{13}zbog grijeha svojih prorokÄa, zbog bezakonja svećenikÄa koji usred grada prolijevahu krv pravednikÄa!

\VS{14}K'o slijepi teturahu ulicama, omašteni krvlju, te nitko nije smio da se takne odjeće njihove.

\VS{15}“Natrag, nečisti!” - viču im. “Natrag! Ne dirajte!” I tada pobjegoše poganima, al' ne smjedoše ondje ostati.

\VS{16}Raspršilo ih lice Jahvino, on ih više nije gledao. Ne poštuju više svećenikÄa, ne sažaljuju staraca.

\VS{17}Već nam oči iščilješe iščekujući pomoć, ali uzalud; s kula naših zureć' u daljinu očekivasmo narod koji nas ne može spasiti.

\VS{18}Vrebaju nam na korake da ne hodamo po trgovima svojim. Bliži nam se kraj, navršili nam se dani, naš konac dolazi.

\VS{19}Naši gonitelji bijahu brži od orlova na nebu; u planini nas ganjahu, u pustinji dočekivahu u zasjedi.

\VS{20}Naš životni dah, Jahvin pomazanik, pade u njihove jame - on za koga govorasmo: “U sjeni njegovoj živjet ćemo među narodima.”

\VS{21}Raduj se i veseli se, Kćeri edomska, ti koja živiš u zemlji Usu: doći će i do tebe čaša, opit ćeš se i razgoliti.

\VS{22}Tvoj grijeh je iskupljen, Kćeri sionska, neće te više u izgnanstvo voditi. Kaznit će opačinu tvoju, Kćeri edomska, razotkriti grijehe tvoje.



\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Spomeni se, Jahve, što nas je snašlo, pogledaj, vidi sramotu našu!

\VS{2}Baština naša pade u ruke strancima, domovi naši pripadoše tuđincima.

\VS{3}Siročad smo: oca nemamo, majke su nam kao udovice.

\VS{4}Vodu što pijemo plaćamo novcem, i za drvo valja nam platiti.

\VS{5}Jaram nam je o vratu, gone nas, iscrpljeni smo, ne daju nam predahnuti.

\VS{6}Pružamo ruke k Egiptu i Asiriji da se kruha nasitimo.

\VS{7}Oci naši zgriješiše i više ih nema, a mi nosimo krivice njihove.

\VS{8}Robovi nama zapovijedaju, a nitko da nas izbavi iz ruku njihovih.

\VS{9}Kruh svoj donosimo izlažući život maču u pustinji.

\VS{10}Koža nam gori kao peć užarena, ognjicom od plamena gladi.

\VS{11}Oskvrnuli su žene na Sionu i djevice u gradovima judejskim.

\VS{12}Svojim su rukama vješali knezove, ni lica staračka nisu poštivali.

\VS{13}Mladići su nosili žrvnjeve, djeca padala pod bremenom drva.

\VS{14}Starci su ostavili vrata, mladići više ne sviraju na lirama.

\VS{15}Radosti nesta iz naših srdaca, naš ples se pretvori u tugovanje.

\VS{16}Pao je vijenac s naše glave, jao nama što zgriješismo!

\VS{17}Evo zašto nam srce boluje, evo zašto nam oči se zastiru:

\VS{18}zato što Gora sionska opustje i po njoj se šuljaju šakali.

\VS{19}Ali ti, Jahve, ostaješ zauvijek, tvoj je prijesto od koljena do koljena.

\VS{20}Zašto da nas zaboraviš zauvijek, da nas ostaviš za mnoge dane?

\VS{21}Vrati nas k sebi, Jahve, obratit ćemo se, obnovi dane naše kao što nekoć bijahu.

\VS{22}Il' nas hoćeš sasvim zabaciti i na nas se beskrajno srditi?


\par }