13
Hvalospjev ljubavi
1 Kad bih sve ljudske i anđeoske jezike govorio, a ljubavi ne bih imao, bio bih poput mjedi što ječi ili cimbala što zveči. 2 Kad bih imao dar prorokovanja, kad bih razumio sva otajstva i imao sve znanje te takvu vjeru da bih i gore premještao, a ljubavi ne bih imao, bio bih—ništa. 3 Kad bih siromasima razdao sav svoj imetak, kad bih i tijelo svoje predao da se sažeže, a ljubavi ne bih imao—ništa mi koristilo ne bi.
4 Ljubav je strpljiva, ljubav je dobrostiva; ona ne zavidi, ne hvasta se, ne oholi se. 5 Nije nepristojna, ne traži svoje pravo, nije razdražljiva, ne pamti zlo; 6 ne raduje se nepravdi, nego istini. 7 Sve izdržava, nikad ne gubi vjeru, uvijek se nada, sve podnosi.
8 Ljubav nikad neće uminuti. Prorokovanje? Iščeznut će. Jezici? Zamuknut će. Znanje? Nestat će. 9 Jer nepotpuno je naše znanje, nepotpuno naše prorokovanje. 10 A kada dođe ono što je savršeno, uminut će ovo što je nepotpuno.
11 Kad sam bio dijete, govorio sam kao dijete, razmišljao sam kao dijete, rasuđivao sam kao dijete. Kad sam postao zrelim čovjekom, odbacio sam što je djetinje. 12 Sad vidimo u zrcalu, nejasno, a tada ćemo gledati licem u lice. Sada spoznajem nepotpuno, a tada ću spoznati savršeno, kao što sam i sam spoznan.
13 A sada ostaje troje: vjera, nada i ljubav, ali najveća je među njima ljubav.