12
Jézus megkenetése Betániában
Mt 26,6-13; Mk 14,3-9
1 Jézus azért hat nappal a húsvét előtt elment Betániába, ahol a meghalt Lázár volt, akit feltámasztott a halálból. 2 Vacsorát készítettek ott neki, Márta szolgált fel, Lázár pedig egy volt azok közül, akik együtt ültek ővele. 3 Mária ekkor elővett egy font igazi, drága nárdusból való kenetet, megkente Jézus lábait, és megtörölte saját hajával, a ház pedig megtelt a kenet illatával.
4 Egy az ő tanítványai közül, Iskáriótes Júdás, Simonnak fia, aki őt majd elárulja, ezt mondta: 5 „Miért nem adták el ezt a kenetet háromszáz dénárért, és miért nem adták a szegényeknek?“ 6 Ezt pedig nem azért mondta, mintha neki a szegényekre volna gondja, hanem mivel tolvaj volt, nála volt az erszény, és amit abba tettek, elcsente.
7 Jézus erre ezt mondta: „Hagyj békét neki, az én temetésem idejére tartogatta ezt. 8 Mert szegények mindenkor vannak veletek, én pedig nem mindenkor vagyok.“
A nagytanács elhatározza Lázár megölését
9 A zsidók közül nagy sokaság értesült arról, hogy ő ott van, és odamentek, nemcsak Jézus miatt, hanem hogy Lázárt is lássák, akit feltámasztott a halálból. 10 A papi fejedelmek pedig tanácskoztak, hogy Lázárt is megöljék, 11 mivel a zsidók közül sokan miatta mentek oda, és hittek Jézusban.
Jézus bevonul Jeruzsálembe
Mt 21,1-11; Mk 11,1-11; Lk 19,29-38
12 Másnap a nagy sokaság, amely az ünnepre jött, hallván, hogy Jézus Jeruzsálembe jön, 13 pálmaágakat vett, kiment elé, és így kiáltott:
„Hozsánna!
Áldott, aki jön az Úrnak nevében,
az Izraelnek Királya!“
14 Jézus pedig talált egy szamarat, felült rá, amint meg van írva:
15 „Ne félj, Sionnak leánya!
Íme, királyod jön,
szamárcsikón ülve.“
16 Ezeket pedig nem értették eleinte az ő tanítványai: hanem amikor Jézus megdicsőült, akkor emlékeztek vissza, hogy azokat művelték vele, amik róla meg vannak írva.
17 A sokaság pedig, amely vele volt, amikor kihívta Lázárt a koporsóból, és feltámasztotta őt a halálból, bizonyságot tett. 18 Azért is ment elébe a sokaság, mivel hallotta, hogy ezt a csodát művelte. 19 A farizeusok egymás között ezt mondták: „Látjátok-e, hogy semmit sem értek? Íme, a világ őutána megy.“
A földbe esett búzaszem
20 Néhány görög is volt azok között, akik felmentek, hogy imádkozzanak az ünnepen. 21 Ezek a galileai Bétsaidából való Fülöphöz mentek, és kérték őt, ezt mondván: „Uram, látni akarjuk Jézust.“ 22 Fülöp elment, és szólt Andrásnak, András és Fülöp pedig szólt Jézusnak.
23 Jézus pedig ezt felelte nekik: „Eljött az óra, hogy megdicsőüljön az Emberfia. 24 Bizony, bizony mondom néktek: ha a földbe esett gabonamag el nem hal, csak egymaga marad, ha pedig elhal, sok gyümölcsöt terem. 25 Aki szereti a maga életét, elveszti azt, és aki gyűlöli a maga életét e világon, örök életre tartja meg azt. 26 Aki nekem szolgál, engem kövessen, és ahol én vagyok, ott lesz az én szolgám is: és aki nekem szolgál, megbecsüli azt az Atya.
27 Most háborog az én lelkem, és mit mondjak: Atyám, ments meg engem ettől az órától? De hiszen éppen ezért jutottam erre az órára. 28 Atyám, dicsőítsd meg a te nevedet!“
Szózat jött azért az égből: „Meg is dicsőítettem, és újra megdicsőítem.“ 29 A sokaság azért, amely ott állt, és hallotta, azt mondta, hogy mennydörgött, mások mondták: „Angyal szólt neki.“
30 Jézus ezt mondta: „Nem énértem szólt ez a hang, hanem tiértetek. 31 Most van e világ kárhoztatása, most vettetik ki e világ fejedelme: 32 Én pedig, ha felemeltetem e földről, mindeneket magamhoz vonzok.“ 33 Ezt pedig azért mondta, hogy megjelentse, milyen halállal kell meghalnia.
Járjatok világosságban!
34 A sokaság ezt felelte neki: „Mi azt hallottuk a törvényből, hogy a Krisztus örökké megmarad: hogyan mondhatod hát te, hogy az Emberfiának fel kell emeltetnie? Kicsoda ez az Emberfia?“
35 Jézus azt mondta nekik: „Még egy kevés ideig veletek van a világosság. Járjatok, amíg világosságotok van, hogy sötétség ne lepjen meg titeket: mert aki a sötétségben jár, nem tudja, hová megy. 36 Míg a világosságotok megvan, higgyetek a világosságban, hogy a világosság fiai legyetek.“ Ezeket mondta Jézus, és elmenve, elrejtőzködött előlük.
A nép hite és hitetlensége
37 És noha ő ennyi jelt tett előttük, mégsem hittek őbenne, 38 hogy beteljesedjék Ézsaiás próféta beszéde, amelyet mondott:
„Uram, ki hitt a mi tanításunknak,
és az Úr karja kinek jelentetett meg?“
39 Azért nem hihettek, mert Ézsaiás ezt is mondta:
40 „Megvakította a szemeiket,
és megkeményítette a szívüket,
hogy szemeikkel ne lássanak,
és szívükkel ne értsenek,
meg ne térjenek, és meg ne gyógyítsam őket.“
41 Ezeket mondta Ézsaiás, amikor látta az ő dicsőségét, és őróla beszélt.
42 Mindazáltal a főemberek közül is sokan hittek őbenne, de a farizeusok miatt nem vallották be, hogy ki ne rekesszék őket a gyülekezetből, 43 mert inkább szerették az emberek dicséretét, mintsem az Istennek dicséretét.
Aki hisz Jézusban, az Atyában hisz
44 Jézus pedig kiáltva ezt mondta: „Aki hisz énbennem, nem énbennem hisz, hanem abban, aki elküldött engem; 45 és aki engem lát, azt látja, aki küldött engem. 46 Én világosságul jöttem e világba, hogy senki ne maradjon a sötétségben, aki énbennem hisz.
47 Ha valaki hallja az én beszédeimet, és nem hisz, én nem kárhoztatom azt; mert nem azért jöttem, hogy kárhoztassam a világot, hanem hogy megtartsam a világot. 48 Aki megvet engem, és nem fogadja el az én beszédeimet, annak van, aki őt elítélje: a beszéd, amelyet szólottam, az ítéli el őt az utolsó napon. 49 Mert én nem magamtól szóltam, hanem az Atya, aki küldött engem, ő parancsolta nekem, hogy mit mondjak, és mit beszéljek. 50 És tudom, hogy az ő parancsolata örök élet. Amiket azért én beszélek, úgy beszélem, amint az Atya mondta nekem.“