42
1 Vyriausiajam muzikui. Maskilas. Koracho sūnums.
Kaip elnias geidžia vandens upelių, taip mano siela geidžia tavęs, o Dieve. 2 Mano siela trokšta Dievo, gyvojo Dievo; kada ateisiu ir pasirodysiu Dievo akivaizdoje? 3 Mano ašaros tapo mano valgiu dieną ir naktį, kai jie *nuolat manęs klausinėja: „Kur yra tavo Dievas?“ 4 Kai šituos dalykus prisimenu, išlieju savyje savo sielą: nes aš eidavau su daugybe, eidavau su jais į Dievo namus džiaugsmo ir gyriaus balsu, su daugybe, kurie šventė šventadienį. 5 †Ko esi nusiminus, mano siela, ir ko nerimsti manyje? Užtikrintai lauk tu Dievo, nes aš dar ‡girsiu jį už §išgelbėjimą, kurį suteikia jo buvimas šalia! 6 O mano Dieve, mano siela yra nusiminusi manyje, todėl iš Jordano krašto ir Hermono viršūnių krašto, iš Micaro kalvos *nukreipsiu savo mintis į tave. 7 Gelmė šaukia gelmei, tavo kriokliams griaudžiant, visos bangos ir tavo vilnys ritosi per mane. 8 Dieną VIEŠPATS įsakys savo mielaširdystei lydėti mane, o naktį jo giesmė bus su manimi, malda mano gyvybės Dievui. 9 Sakysiu Dievui, savo Uolai: „Kodėl mane pamiršai? Kodėl vaikštau gedėdamas dėl priešo engimo?“ 10 †Kenčiu lyg kaulus laužant, man priekaištauja mano priešai, kasdien man sakydami: „Kur yra tavo Dievas?“ 11 ‡Ko esi nusiminus, mano siela, ir ko nerimsti manyje? Užtikrintai lauk tu Dievo, nes aš dar §girsiu jį, mano veido išgelbėjimą ir mano Dievą!
* 42:3 „nuolat“ – Arba „ištisą dieną“. † 42:5 „Ko […] manyje?“ – Arba „Ką?! Ar nusiminei, mano siela? Ar nerimsti manyje?“ ‡ 42:5 „girsiu jį“ – Arba „garbinsiu jį“ arba „dėkosiu jam“. § 42:5 „išgelbėjimą, kurį suteikia jo buvimas šalia“ – T. „jo veido suteiktą išgelbėjimą“. * 42:6 „nukreipsiu savo mintis į tave“ – Arba „atsiminsiu tave“. Dovydas tuomet keliavo per šalį. † 42:10 „Kenčiu lyg kaulus laužant“ – T. „Žudymui / Triuškinimui esant mano kauluose“. ‡ 42:11 „Ko […] manyje?“ – Arba „Ką?! Ar nusiminei, mano siela? Ar nerimsti manyje?“ § 42:11 „girsiu jį“ – Arba „garbinsiu jį“ arba „dėkosiu jam“.