Psalam 78
Vernost Božija u vođenju njegovog neposlušnog naroda.
Nauk Asafov.
1 Čuj, narode moj, nauk moj,
prigni uho svoje k rečima usta mojih.
2 Otvaram za priču usta svoja,
kazaću stare pripovetke.
3 Šta slušasmo i doznasmo,
i što nam kazivaše oci naši,
4 Nećemo zatajiti od dece njihove,
naraštaju poznom javićemo
slavu Gospodnju i silu Njegovu i čudesa koja je učinio.
5 Svedočanstvo podiže u Jakovu,
i u Izrailju postavi zakon,
koji dade ocima našim da ga predadu deci svojoj;
6 Da bi znao potonji naraštaj,
deca koja će se roditi,
pa i oni da bi kazivali svojoj deci.
7 Da polažu na Boga nadanje svoje,
i ne zaboravljaju dela Božijih,
i zapovesti Njegove da drže;
8 I da ne budu kao oci njihovi,
rod nevaljao i uporan,
rod koji ne beše čvrst srcem svojim,
niti veran Bogu duhom svojim.
9 Sinovi Jefremovi naoružani, koji streljaju iz luka,
vratiše se natrag, kad beše boj.
10 Ne sačuvaše zavet Božji,
i po zakonu Njegovom ne hteše hoditi.
11 Zaboraviše dela Njegova,
i čudesa, koja im je pokazao,
12 Kako pred očima njihovim učini čudesa
u zemlji misirskoj, na polju Soanu;
13 Razdvoji more, i provede ih,
od vode načini zid;
14 I vodi ih danju oblakom,
i svu noć svetlim ognjem;
15 Raskida stene u pustinji,
i poji ih kao iz velike bezdane;
16 Izvodi potoke iz kamena,
i vodi vodu rekama.
17 Ali oni još jednako grešiše Njemu,
i gneviše Višnjeg u pustinji.
18 I kušaše Boga u srcu svom,
ištući jela po volji svojoj,
19 I vikaše na Boga,
i rekoše: „Može li Bog zgotoviti trpezu u pustinji?”
20 Evo! On udari u kamen, i poteče voda,
i reke ustadoše;
može li i hleba dati?
Hoće li i mesa postaviti narodu svom?
21 Gospod ču i razljuti se,
i oganj se razgore na Jakova,
i gnev se podiže na Izrailja.
22 Jer ne verovaše Bogu
i ne uzdaše se u pomoć Njegovu.
23 Tada zapovedi oblacima odozgo,
i otvori vrata nebeska,
24 I pusti, te im podažde mana za jelo,
i hleb nebeski dade im.
25 Hleb anđeoski jeđaše čovek;
posla im jela do sitosti.
26 Pusti nebom ustoku,
i navede silom svojom jug;
27 I kao prahom zasu ih mesom,
i kao peskom morskim pticama krilatim;
28 Pobaca ih sred logora njihovog,
oko šatora njihovih.
29 I najedoše se
i dade im šta su želeli.
30 Ali ih još i ne prođe želja,
još beše jelo u ustima njihovim,
31 Gnev se Božji podiže na njih
i pomori najjače među njima,
i mladiće u Izrailju pobi.
32 Preko svega toga još grešiše,
i ne verovaše čudesima Njegovim.
33 I pusti, te dani njihovi prolaziše uzalud,
i godine njihove u strahu.
34 Kad ih ubijaše, onda pritecahu k Njemu,
i obraćahu se i iskahu Boga;
35 I pominjahu da je Bog odbrana njihova,
i Višnji Izbavitelj njihov.
36 Laskahu Mu ustima svojim,
i jezikom svojim lagahu Mu.
37 A srce njihovo ne beše Njemu verno,
i ne behu tvrdi u zavetu Njegovom.
38 Ali On beše milostiv,
i pokrivaše greh, i ne pomori ih,
često zaustavljaše gnev svoj,
i ne podizaše sve jarosti svoje.
39 Opominjaše se da su telo,
vetar, koji prolazi i ne vraća se.
40 Koliko Ga puta rasrdiše u pustinji,
i uvrediše u zemlji gde se ne živi!
41 Sve nanovo kušaše Boga,
i Sveca Izrailjevog dražiše.
42 Ne sećaše se ruke Njegove
i dana, u koji ih izbavi iz nevolje,
43 U koji učini u Misiru znake svoje
i čudesa svoja na polju Soanu;
44 I provrže u krv reke njihove i potoke njihove,
da ne mogoše piti.
45 Posla na njih bubine da ih kolju,
i žabe da ih more.
46 Letinu njihovu dade crvu,
i muku njihovu skakavcima.
47 Vinograde njihove pobi gradom,
i smokve njihove slanom.
48 Gradu predade stoku njihovu,
i stada njihova munji.
49 Posla na njih ognjeni gnev svoj,
jarost, srdnju i mržnju,
četu zlih anđela.
50 Ravni stazu gnevu svom,
ne čuva duše njihove od smrti,
i život njihov predade pomoru.
51 Pobi sve prvence u Misiru,
prvi porod po kolibama Hamovim.
52 I povede narod svoj kao ovce,
i vodi ih kao stado preko pustinje.
53 Vodi ih pouzdano, i oni se ne bojaše,
a neprijatelje njihove zatrpa more.
54 I dovede ih na mesto svetinje svoje,
na ovu goru, koju zadobi desnica Njegova.
55 Odagna ispred lica njihovog narode;
žrebom razdeli njihovo dostojanje,
i po šatorima njihovim naseli kolena Izrailjeva.
56 Ali oni kušaše i srdiše Boga Višnjeg
i uredbe Njegove ne sačuvaše.
57 Odustaše i odvrgoše se, kao i oci njihovi,
slagaše kao rđav luk.
58 Uvrediše Ga visinama svojim,
i idolima svojim razdražiše Ga.
59 Bog ču i razgnevi se
i rasrdi se na Izrailja veoma.
60 Ostavi naselje svoje u Silomu,
šator, u kome življaše s ljudima.
61 I opravi u ropstvo slavu svoju
i krasotu svoju u ruke neprijateljeve.
62 I predade maču narod svoj,
i na dostojanje svoje zaplamte se.
63 Mladiće njegove jede oganj,
i devojkama njegovim ne pevaše svatovskih pesama;
64 Sveštenici njegovi padaše od mača,
i udovice njegove ne plakaše.
65 Najposle, kao iza sna probudi se Gospod,
prenu se kao junak kad se napije vina.
66 I pobi neprijatelje svoje s leđa,
večnoj sramoti predade ih.
67 I ne hte šator Josifov,
i koleno Jefremovo ne izabra.
68 Nego izabra koleno Judino,
goru Sion, koja Mu omile.
69 I sagradi svetinju svoju kao gornje svoje stanove,
i kao zemlju utvrdi je doveka.
70 I izabra Davida, slugu svog,
i uze ga od torova ovčijih,
71 I od dojilica dovede ga
da pase narod Njegov, Jakova,
i nasledstvo Njegovo, Izrailja.
72 I on ih pase čistim srcem,
i vodi ih mudrim rukama.