5
Molitve ugnjetenog naroda za milost i pomoć.
1 Opomeni se, Gospode, šta nas zadesi;
pogledaj i vidi sramotu našu.
2 Nasledstvo naše privali se tuđincima,
domovi naši inostrancima.
3 Postasmo sirote, bez oca,
matere naše kao udovice.
4 Svoju vodu pijemo za novce,
svoja drva kupujemo.
5 Na vratu nam je jaram, i gone nas;
umoreni nemamo odmora.
6 Pružamo ruku k Misircima i Asircima,
da se nasitimo hleba.
7 Oci naši zgrešiše, i nema ih,
a mi nosimo bezakonja njihova.
8 Robovi nam gospodare,
nema nikoga da izbavi iz ruku njihovih.
9 Sa strahom za život svoj od mača
u pustinji donosimo sebi hleb.
10 Koža nam pocrne kao peć od ljute gladi.
11 Sramote žene na Sionu
i devojke po gradovima Judinim.
12 Knezove vešaju svojim rukama,
ne poštuju lice staračko.
13 Mladiće uzimaju pod žrvnje,
i deca padaju pod drvima.
14 Staraca nema više na vratima,
ni mladića na pevanju.
15 Nesta radosti srcu našem,
igra naša pretvori se u žalost.
16 Pade venac s glave naše;
teško nama, što zgrešismo!
17 Stoga je srce naše žalosno,
stoga oči naše potamneše,
18 Sa gore Siona, što opuste,
i lisice idu po njoj.
19 Ti, Gospode, ostaješ doveka,
presto Tvoj od kolena do kolena.
20 Zašto hoćeš da nas zaboraviš doveka,
da nas ostaviš zadugo?
21 Obrati nas, Gospode, k sebi, i obratićemo se;
ponovi dane naše kako behu pre.
22 Jer eda li ćeš nas sasvim odbaciti
i gneviti se na nas veoma?