2
Tužnjava zbog propasti Jude i Jerusalima.
1 Kako obastre Gospod oblakom u gnevu svom kćer sionsku!
Svrže s neba na zemlju slavu Izrailjevu,
i ne opomenu se podnožja nogu svojih u dan gneva svog!
2 Gospod potre nemilice sve stanove Jakovljeve,
razvali u gnevu svom gradove kćeri Judine,
i na zemlju obori,
oskvrni carstvo i knezove njegove.
3 Odbi u žestokom gnevu sav rog Izrailju,
obrati natrag desnicu svoju od neprijatelja,
i raspali se na Jakova kao oganj plameni,
koji proždire sve oko sebe.
4 Nateže luk svoj kao neprijatelj,
podiže desnicu svoju kao protivnik,
i pobi sve što beše drago očima;
na šator kćeri sionske prosu kao oganj gnev svoj.
5 Gospod posta kao neprijatelj;
potre Izrailja, potre sve dvore njegove,
raskopa sve gradove njegove,
i umnoži kćeri Judinoj žalost i jad.
6 Razvali mu ogradu kao vrtu;
potre mesto sastancima njegovim;
Gospod vrže u zaborav na Sionu praznike i subotu,
i u žestini gneva svog odbaci cara i sveštenika.
7 Odbaci Gospod oltar svoj,
omrze na svetinju svoju,
predade u ruke neprijateljima zidove dvora sionskih;
stade ih vika u domu Gospodnjem kao na praznik.
8 Gospod naumi da raskopa zid kćeri sionske,
rasteže uže,
i ne odvrati ruke svoje da ne zatre,
i ojadi opkop i zid, iznemogoše skupa.
9 Utonuše u zemlju vrata njena,
polomi i potre prevornice njene;
car njen i knezovi njeni među narodima su;
zakona nema, i proroci njeni ne dobijaju utvare od Gospoda.
10 Starešine kćeri sionske sede na zemlji i ćute,
posule su prahom glavu i pripasale kostret;
oborile su k zemlji glave svoje devojke jerusalimske.
11 Iščileše mi oči od suza,
utroba se moja uskolebala,
prosipa se na zemlju jetra moja od pogibli kćeri naroda mog,
jer deca i koja sisaju obamiru na ulicama gradskim.
12 Govore materama svojim:
Gde je žito i vino?
Obamiru kao ranjenici na ulicama gradskim,
i ispuštaju dušu svoju u naručju matera svojih.
13 Koga ću ti uzeti za svedoka?
S čim ću te izjednačiti, kćeri jerusalimska?
Kakvu ću ti priliku naći, da te utešim,
devojko, kćeri sionska?
Jer je nesreća tvoja velika kao more,
ko će te isceliti?
14 Proroci tvoji prorokovaše ti laž i bezumlje,
i ne otkrivaše bezakonja tvog
da bi odvratili ropstvo tvoje;
nego ti kazivaše utvare lažne
i koje će te prognati.
15 Pljeskaju rukama nad tobom svi koji prolaze,
zvižde i mašu glavom za kćerju jerusalimskom:
To li je grad, za koji govorahu da je prava lepota,
radost svoj zemlji?
16 Razvaljuju usta na te svi neprijatelji tvoji,
zvižde i škrguću zubima govoreći:
Proždresmo; ovo je doista dan koji čekasmo;
dočekasmo, videsmo.
17 Učini Gospod šta naumi,
ispuni reč svoju, koju kaza odavna;
razori nemilice i razveseli tobom neprijatelja,
podiže rog protivnicima tvojim.
18 Viče srce njihovo ka Gospodu:
Zide kćeri sionske,
prolivaj potokom suze dan i noć,
ne daj sebi mira,
i zenica oka tvog da ne staje.
19 Ustani, viči obnoć, u početku straže,
prolivaj srce svoje kao vodu pred Gospodom,
podiži k Njemu ruke svoje za dušu dece svoje
koja obamiru od gladi na uglovima svojih ulica.
20 Pogledaj, Gospode, i vidi,
kome si ovako učinio.
Eda li žene jedu porod svoj,
decu koju nose u naručju?
Eda li se ubija u svetinji Gospodnjoj sveštenik i prorok?
21 Leže na zemlji po ulicama deca i starci,
devojke moje i mladići moji padoše od mača,
pobio si ih u dan gneva svog
i poklao ne žaleći.
22 Sazvao si kao na praznik strahote moje od svuda,
i u dan gneva Gospodnjeg niko ne uteče niti osta.
Koje na ruku nosih i othranih,
njih mi neprijatelj moj pobi.