21
Proricanje o propasti Vavilona, Dume (Edoma) i Arapske.
1 Breme pustinji na moru.
Kao vihori koji prolaze na jug,
tako će doći iz pustinje,
iz zemlje strašne.
2 Ljuta utvara javi mi se.
Nevernik neveru čini,
pustošnik pustoši;
hodi, Elame; opkoli, Midijo!
Svemu uzdisanju učiniću kraj.
3 Zato su bedra moja puna bola;
muke me obuzeše
kao kad se muči porodilja;
zgurih se čujući,
prepadoh se videći.
4 Srce mi se smete,
groza me poduze;
noć milina mojih pretvori mi se u strah.
5 Postavi sto,
stražar neka straži;
jedi, pij;
ustajte knezovi, mažite štitove.
6 Jer ovako mi reče Gospod:
Idi, postavi stražara da ti javi šta vidi.
7 I vide kola, i dva reda konjika;
kola s magarcima i kola s kamilama;
i pažaše dobro velikom pažnjom.
8 I povika kao lav:
Gospodaru, ja stojim jednako na straži danju,
i stojim na straži po svu noć.
9 I evo dođoše na kolima ljudi,
u dva reda konjici.
Tada povika i reče:
Pade, pade Vavilon,
i svi rezani likovi bogova njegovih razbiše se o zemlju.
10 Vršaju moj, i pšenice gumna mog!
Šta čuh od Gospoda nad vojskama, Boga Izrailjevog,
javih vam.
11 Breme Dumi.
Viče k meni neko sa Sira:
Stražaru! Šta bi noćas?
Stražaru! Šta bi noćas?
12 Stražar reče:
Doći će jutro, ali i noć;
ako ćete tražiti, tražite,
vratite se, dođite.
13 Breme arapskoj.
Po šumama u arapskoj noćivaćete,
putnici dedanski!
14 Iznesite vode pred žedne,
koji živite u zemlji Temi,
sretnite s hlebom begunca.
15 Jer će bežati od mača, od mača golog,
od luka zapetog
i od žestokog boja.
16 Jer ovako mi reče Gospod: Za godinu, kao što je godina najamnička, nestaće sve slave kidarske. 17 I što ostane hrabrih strelaca sinova kidarskih, biće malo; jer Gospod Bog Izrailjev reče.