20
Zlostavljanje od Pashora, Jeremija proriče Vavilonsko ropstvo, i jada se što je postao prorok.
1 A Pashor sin Imirov, sveštenik, koji beše starešina u domu Gospodnjem, ču Jeremiju gde prorokuje te reči. 2 I udari Pashor proroka Jeremiju, i metnu ga u tamnicu na gornjim vratima Venijaminovim uz dom Gospodnji. 3 A sutradan kad Pashor izvede Jeremiju iz tamnice, reče mu Jeremija: Gospod ti nade ime ne Pashor nego Magor-Misaviv. 4 Jer ovako veli Gospod: Evo, ja ću pustiti na te strah, na tebe i na sve prijatelje tvoje, koji će pasti od mača neprijatelja svojih, i oči će tvoje videti, i svega ću Judu dati u ruke caru vavilonskom, koji će ih odvesti u Vavilon, i pobiće ih mačem. 5 I daću sve bogatstvo tog grada i sav trud njegov i sve što ima dragoceno, i sve blago careva Judinih daću neprijateljima njihovim u ruke, i razgrabiće i uzeti i odneti u Vavilon. 6 I ti, Pashore, i svi koji žive u tvom domu otići ćete u ropstvo; i doći ćeš u Vavilon i onde ćeš umreti i onde ćeš biti pogreben ti i svi prijatelji tvoji, kojima si prorokovao lažno.
7 Nagovarao si me, Gospode,
i dadoh se nagovoriti;
bio si jači od mene
i nadvladao si me;
na podsmeh sam svaki dan,
svak mi se podsmeva.
8 Jer od kad govorim, vapim,
radi nasilja i pustošenja vičem,
jer mi je reč Gospodnja na porugu
i na podsmeh svaki dan.
9 I rekoh: Neću Ga više pominjati,
niti ću više govoriti u ime Njegovo;
ali bi u srcu mom kao oganj razgoreo,
zatvoren u kostima mojim,
i umorih se zadržavajući ga,
i ne mogoh više.
10 Jer čujem poruge od mnogih, strah od svuda:
Prokažite da prokažemo;
svi koji behu u miru sa mnom,
vrebaju da posrnem:
Da ako se prevari,
te ćemo ga nadvladati i osvetićemo mu se.
11 Ali je Gospod sa mnom
kao strašan junak;
zato oni koji me gone spotaknuće se
i neće nadvladati;
posramiće se vrlo;
jer neće biti srećni,
sramota večna neće se zaboraviti.
12 Zato, Gospode nad vojskama,
koji kušaš pravednika,
koji vidiš bubrege i srce,
daj da vidim Tvoju osvetu na njima,
jer Tebi kazah parbu svoju.
13 Pevajte Gospodu, hvalite Gospoda,
jer izbavi dušu siromahu iz ruke zlikovačke.
14 Proklet da je dan u koji se rodih!
Dan, u koji me rodi mati moja, da nije blagosloven!
15 Proklet da je čovek koji javi ocu mom
i vrlo ga obradova govoreći: Rodi ti se sin.
16 I taj čovek da bi bio kao gradovi koje Gospod zatre i ne bi Mu žao!
Neka sluša viku ujutru i vrisku u podne,
17 Što me ne usmrti u utrobi materinoj
da bi mi mati moja bila grob,
i utroba njena da bi ostala do veka trudna.
18 Zašto iziđoh iz utrobe
da vidim muku i žalost
i da se svrše u sramoti dani moji?