2
Dužni smo da Hristovu reč slušamo. Hristov put vodi slavi kroz stradanje.
1 Toga radi valja nam većma paziti na reči koje slušamo, da kako ne otpadnemo. 2 Jer ako je ono što je govoreno preko anđela utvrđeno, i svaki prestupak i oglušak pravednu platu primio: 3 Kako ćemo pobeći na marivši za toliko spasenje? Koje poče Gospod propovedati, i oni koji su čuli potvrdiše među nama, 4 kad i Bog posvedoči i znacima i čudesima i različitim silama, i Duha Svetog razdeljivanjem po svojoj volji.
5 Jer Bog ne pokori anđelima vasioni svet, koji ide i o kome govorimo. 6 Ali neko posvedoči negde govoreći:
Šta je čovek da ga se opomeneš,
ili sin čovečiji da ga obiđeš?
7 Umalio si ga malim nečim od anđela,
slavom i časti venčao si ga,
i postavio si ga nad delima ruku svojih:
8 Sve si pokorio pod noge Njegove.
A kad Mu pokori sve, ništa ne ostavi Njemu nepokoreno; ali sad još ne vidimo da Mu je sve pokoreno. 9 A umanjenog malim čim od anđela vidimo Isusa, koji je za smrt što podnese venčan slavom i časti, da bi po blagodati Božijoj za sve okusio smrt.
10 Jer prilikovaše Njemu za kog je sve i kroz kog je sve, koji dovede mnoge sinove u slavu, da dovrši Poglavara spasenja njihovog stradanjem. 11 Jer i Onaj koji osvećuje, i oni koji se osvećuju, svi su od Jednog; zaradi tog uzroka ne stidi se nazvati ih braćom 12 govoreći:
Objaviću ime Tvoje braći svojoj,
i posred crkve zapevaću Te.
13 I opet:
Ja ću se u Njega uzdati.
I opet:
Evo ja i deca moja koju mi je dao Bog.
14 Budući, pak, da deca imaju telo i krv, tako i On uze deo u tome, da smrću satre onog koji ima državu smrti, to jest đavola; 15 i da izbavi one koji god od straha smrti u svemu životu biše robovi. 16 Jer se zaista ne primaju anđeli, nego se prima seme Avraamovo. 17 Zato beše dužan u svemu da bude kao braća, da bude milostiv i veran poglavar sveštenički pred Bogom, da očisti grehe narodne. 18 Jer u čemu postrada i iskušan bi u onome može pomoći i onima koji se iskušavaju.