24
Slika razorenja Jerusalima: lonac na vatri i smrt Jezekijine žene.
1 Potom godine devete, desetog meseca, desetog dana, dođe mi reč Gospodnja govoreći: 2 Sine čovečji, zapiši ime ovog dana, ovog istog dana; u taj dan dođe car vavilonski na Jerusalim. 3 I kaži priču tom domu odmetničkom, i reci im: Ovako veli Gospod Gospod:
pristavi lonac,
pristavi, i nalij u nj vode.
4 Složi u nj delove,
sve dobre delove,
stegno i pleće,
i napuni ga najboljih kostiju.
5 Uzmi najbolje iz stada,
i naloži kosti ispod njega,
i uzvari dobro
da se i kosti raskuvaju u njemu.
6 Jer ovako veli Gospod Gospod: Teško gradu krvničkom, loncu, na kome stoji zagorel, s kog neće da siđe zagorel; povadi deo po deo; žreb da se ne baci za nj. 7 Jer je krv njegova usred njega; na go kamen metnu je, ne proli je na zemlju da se pokrije prahom. 8 Raspalivši gnev da učinim osvetu, metnuću krv njegovu na go kamen da se ne pokrije. 9 Zato ovako govori Gospod Gospod: Teško gradu krvničkom! I ja ću naložiti velik oganj. 10 Nanesi drva, i raspali oganj, neka se straši meso, začini korenjem, i kosti neka izgore. 11 Metni ga praznog na živo ugljevlje da se ugreje i izgori bronza njegova i da se stopi u njemu nečistota njegova i da nestane zagoreli njegove. 12 Lažima dosadio mi je; zato neće izaći iz njega mnoga zagorel njegova; u oganj će zagorel njegova. 13 U nečistoti je tvojoj grdilo tvoje; jer sam te čistio, ali se ti ne očisti; nećeš se više čistiti od nečistote svoje, dokle ne namirim gnev svoj nad tobom. 14 Ja Gospod govorih; doći će, i izvršiću; neću odustati niti ću žaliti niti ću se raskajati, po putevima tvojim i po delima tvojim sudiće ti, govori Gospod Gospod.
15 Opet mi dođe reč Gospodnja govoreći: 16 Sine čovečji, evo ja ću ti uzeti želju očiju tvojih zlom, ali ne tuži ni plači, niti suza roni. 17 Nemoj uzdisati, ne žali kako biva za mrtvim, metni kapu na glavu, i obuću svoju obuj na noge, i usta svojih nemoj pokriti i hleba ničijeg ne jedi. 18 I govorih ujutru narodu, a uveče mi umre žena; i sutradan učinih kako mi beše zapoveđeno.
19 I reče mi narod: Hoćeš li nam kazati šta nam je to što radiš? 20 I odgovorih im: Dođe mi reč Gospodnja govoreći: 21 Reci domu Izrailjevom: Ovako veli Gospod Gospod: evo, ja ću oskvrniti svetinju svoju, veličanstvo sile vaše, želju očiju vaših i šta je milo duši vašoj; i sinovi će vaši i kćeri vaše koje ostaviste pasti od mača. 22 I činićete kako ja činim: usta nećete pokriti i hleba ničijeg nećete jesti; 23 i kape će vam biti na glavama i obuća na nogama; nećete tužiti ni plakati, nego ćete sa bezakonja svojih čileti i uzdisaćete jedan s drugim. 24 I Jezekilj će vam biti znak: činićete sve što on čini; kad to dođe, poznaćete da sam ja Gospod Gospod.
25 A ti, sine čovečji, u onaj dan kad im uzmem silu njihovu, radost slave njihove, želju očiju njihovih i za čim teži duša njihova, sinove njihove i kćeri njihove, 26 u taj dan ko pobegne, neće li doći k tebi da ti donese glas? 27 U taj će se dan otvoriti usta tvoja prema onom ko pobegne, i govorićeš i nećeš više biti nem; i bićeš im znak, i oni će poznati da sam ja Gospod.