8
Savle goni hrišćane. Filip propoveda u Samariji. Simon vračar. Obraćanje caričinog blagajnika iz Etiopije.
1 Savle pak beše pristao na njegovu smrt.
A u taj dan postade veliko gonjenje na crkvu jerusalimsku, i svi se rasejaše po krajevima judejskim i samarijskim osim apostola. 2 A ljudi pobožni ukopaše Stefana i veliki plač učiniše nad njim. 3 A Savle dosađivaše crkvi, jer iđaše po kućama, i vucijaše ljude i žene te predavaše u tamnicu.
4 A oni što se behu rasejali prolažahu propovedajući reč. 5 A Filip sišavši u grad samarijski propovedaše im Hrista. 6 A narod pažaše jednodušno na ono što govoraše Filip, slušajući i gledajući znake koje činjaše: 7 Jer duhovi nečisti s velikom vikom izlažahu iz mnogih u kojima behu, i mnogi uzeti i hromi ozdraviše. 8 I bi velika radost u gradu onom.
9 A beše jedan čovek, po imenu Simon, koji pre čaraše u gradu i dovođaše u čudo narod samarijski, govoreći da je on nešto veliko; 10 na kog gledahu svi, i malo i veliko, govoreći: Ovo je velika sila Božja. 11 A zato gledahu na njega što ih mnogo vremena činima udivljavaše. 12 Kad pak verovaše Filipu koji propovedaše jevanđelje o carstvu Božjem, i o imenu Isusa Hrista, krštavahu se i ljudi i žene. 13 Tada i Simon verova, i krstivši se osta kod Filipa; i videći dela i znake velike koji se činjahu divljaše se vrlo.
14 A kad čuše apostoli koji behu u Jerusalimu da Samarija primi reč Božju, poslaše k njima Petra i Jovana. 15 Koji sišavši pomoliše se Bogu za njih da prime Duha Svetog; 16 jer još ni na jednog ne beše došao, nego behu samo kršteni u ime Gospoda Isusa. 17 Tada apostoli metnuše ruke na njih, i oni primiše Duha Svetog. 18 A kad vide Simon da se daje Duh Sveti kad apostoli metnu ruke, donese im novce 19 govoreći: Dajte i meni ovu vlast da kad metnem ruke na koga primi Duha Svetog. 20 A Petar mu reče: Novci tvoji s tobom da budu u pogibao, što si pomislio da se dar Božji može dobiti za novce. 21 Nema tebi dela ni iseta u ovoj reči; jer srce tvoje nije pravo pred Bogom. 22 Pokaj se dakle od ove svoje pakosti, i moli se Bogu da bi ti se oprostila pomisao srca tvog. 23 Jer te vidim da si u gorkoj žuči i u svezi nepravde. 24 A Simon odgovarajući reče: Pomolite se vi Gospodu za mene da ne naiđe na mene ništa od ovog što rekoste.
25 Tako oni posvedočivši i govorivši reč Gospodnju vratiše se u Jerusalim, i mnogim selima samarijskim propovediše jevanđelje.
26 A anđeo Gospodnji reče Filipu govoreći: Ustani i idi u podne na put koji silazi od Jerusalima u Gazu i pust je. 27 I ustavši pođe. I gle, čovek Arapin, uškopljenik, vlastelin Kandakije carice arapske, što beše nad svim njenim riznicama, koji beše došao u Jerusalim da se moli Bogu, 28 pa se vraćaše, i sedeći na kolima svojim čitaše proroka Isaiju. 29 A Duh reče Filipu: Pristupi i prilepi se tim kolima. 30 A Filip pritrčavši ču ga gde čita proroka Isaiju, i reče: A razumeš li šta čitaš? 31 A on reče: Kako bih mogao razumeti ako me ko ne uputi? I umoli Filipa te se pope i sede s njim. 32 A mesto iz pisma koje čitaše beše ovo:
Kao ovca na zaklanje odvede se,
i nem kao jagnje pred onim koji ga striže,
tako ne otvori usta svojih.
33 U Njegovom poniženju ukide se sud Njegov.
A rod Njegov ko će iskazati?
Jer se Njegov život uzima od zemlje.
34 Onda uškopljenik odgovori Filipu i reče: Molim te, za koga ovo govori prorok? Ili za sebe ili za koga drugog? 35 A Filip otvorivši usta svoja, i počevši od pisma ovog, pripovedi mu jevanđelje Isusovo. 36 Kako iđahu putem dođoše na nekakvu vodu; i reče uškopljenik: Evo vode, šta brani meni da se krstim? 37 A Filip mu reče: Ako veruješ od svega srca svog, možeš. A on odgovarajući reče: Verujem da je Isus Hristos Sin Božji. 38 I zapovedi da stanu kola, i siđoše oba na vodu, i Filip i uškopljenik, i krsti ga. 39 A kad iziđoše iz vode, Duh Sveti pade na uškopljenika, a anđeo Gospodnji uze Filipa, i više ga ne vide uškopljenik; nego otide putem svojim radujući se. 40 A Filip se obrete u Azotu; i prolazeći propovedaše jevanđelje svima gradovima, dok ne dođe u Ćesariju.