3
Prvi greh, prokletstvo i prvo obricanje.
1 Ali zmija beše lukava mimo sve zveri poljske, koje stvori Gospod Bog; pa reče ženi: Je li istina da je Bog kazao da ne jedete sa svakog drveta u vrtu? 2 A žena reče zmiji: Mi jedemo rod sa svakog drveta u vrtu; 3 samo rod s onog drveta usred vrta, kazao je Bog, ne jedite i ne dirajte u nj, da ne umrete. 4 A zmija reče ženi: Nećete vi umreti; 5 nego zna Bog da će vam se u onaj dan kad okusite s njega otvoriti oči, pa ćete postati kao bogovi i znati šta je dobro šta li zlo. 6 I žena videći da je rod na drvetu dobar za jelo i da ga je milina gledati i da je drvo vrlo drago radi znanja, uzabra rod s njega i okusi, pa dade i mužu svom, te i on okusi. 7 Tada im se otvoriše oči, i videše da su goli; pa spletoše lišća smokovog i načiniše sebi pregače.
8 I začuše glas Gospoda Boga, koji iđaše po vrtu kad zahladi; i sakri se Adam i žena mu ispred Gospoda Boga među drveta u vrtu. 9 A Gospod Bog viknu Adama i reče mu: Gde si? 10 A on reče: Čuh glas Tvoj u vrtu, pa se poplaših, jer sam go, te se sakrih. 11 A Bog reče: Ko ti kaza da si go? Da nisi jeo s onog drveta što sam ti zabranio da ne jedeš s njega? 12 A Adam reče: Žena koju si udružio sa mnom, ona mi dade s drveta, te jedoh. 13 A Gospod Bog reče ženi: Zašto si to učinila? A žena odgovori: Zmija me prevari, te jedoh.
14 Tada reče Gospod Bog zmiji:
Kad si to učinila,
da si prokleta mimo svako živinče
i mimo sve zveri poljske;
na trbuhu da se vučeš
i prah da jedeš do svog veka.
15 I još mećem neprijateljstvo između tebe i žene
i između semena tvog i semena njenog;
ono će ti na glavu stajati
a ti ćeš ga u petu ujedati.
16 A ženi reče:
Tebi ću mnoge muke zadati kad zatrudniš,
s mukama ćeš decu rađati,
i volja će tvoja stajati pod vlašću muža tvog,
i on će ti biti gospodar.
17 Pa onda reče Adamu:
Što si poslušao ženu
i okusio s drveta s kog sam ti zabranio
rekavši da ne jedeš s njega,
zemlja da je prokleta s tebe,
s mukom ćeš se od nje hraniti do svog veka;
18 Trnje i korov će ti rađati,
a ti ćeš jesti zelje poljsko;
19 Sa znojem lica svog ješćeš hleb,
dokle se ne vratiš u zemlju od koje si uzet;
jer si prah, i u prah ćeš se vratiti.
20 I Adam nadede ženi svojoj ime Jeva, zato što je ona mati svima živima. 21 I načini Gospod Bog Adamu i ženi njegovoj haljine od kože, i obuče ih u njih.
22 I reče Gospod Bog: Eto, čovek posta kao jedan od nas znajući šta je dobro šta li zlo; ali sada da ne pruži ruku svoju i uzbere i s drveta od života, i okusi, te do veka živi. 23 I Gospod Bog izagna ga iz vrta edemskog da radi zemlju, od koje bi uzet; 24 i izagnav čoveka postavi pred vrtom edemskim heruvima s plamenim mačem, koji se vijaše i tamo i amo, da čuva put ka drvetu od života.