44
Izlevanje duha milosti. Idolopoklonstvo je bezumlje. Milost Gospodnja i spasenje Izrailja.
1 Ali sada čuj, Jakove, slugo moj,
i Izrailju, koga izabrah.
2 Ovako veli Gospod,
koji te je stvorio
i sazdao od utrobe materine,
i koji ti pomaže:
ne boj se, slugo moj Jakove,
i mili, koga izabrah.
3 Jer ću izliti vodu na žednoga
i potoke na suvu zemlju,
izliću Duh svoj na seme tvoje
i blagoslov svoj na tvoje natražje.
4 I procvetaće kao u travi,
kao vrbe pokraj potoka.
5 Ovaj će reći: Ja sam Gospodnji,
a onaj će se zvati po imenu Jakovljevom,
a drugi će se pisati svojom rukom Gospodnji,
i prezivaće se imenom Izrailjevim.
6 Ovako govori Gospod
Car Izrailjev i Izbavitelj njegov,
Gospod nad vojskama:
ja sam prvi i ja sam poslednji,
i osim mene nema Boga.
7 I ko kao ja oglašuje i objavljuje ovo,
ili mi uređuje otkako naselih stari narod?
Neka im javi šta će biti i šta će doći.
8 Ne bojte se i ne plašite se;
nisam li ti davno kazao i objavio?
Vi ste mi svedoci;
ima li Boga osim mene?
Da, nema stene, ne znam ni jedne.
9 Koji grade rezane likove, svi su ništa, i mile stvari njihove ne pomažu ništa, i one su im svedoci da ne vide i ne razumeju, da bi se posramili. 10 Ko gradi boga i lije lik, nije ni na kakvu korist. 11 Gle, svi će se drugovi njegovi posramiti, i umetnici više od drugih ljudi; neka se skupe svi i stanu, biće ih strah i posramiće se svi.
12 Kovač kleštima radi na živom ugljevlju, i kuje čekićem, i radi snagom svoje ruke, gladuje, te iznemogne, i ne pije vode, te sustane. 13 Drvodelja rasteže vrpcu i beleži crvenilom, teše i zaokružuje, i načinja kao lik čovečji, kao lepog čoveka, da stoji u kući. 14 Seče sebi kedre, i uzima česevinu i hrast ili šta je najčvršće među drvećem šumskim; sadi jasen, i od dažda raste. 15 I biva čoveku za oganj, i uzme ga, te se greje; upali ga, te peče hleb; i još gradi od njega boga i klanja mu se; gradi od njega lik rezan, i pada na kolena pred njim. 16 Polovinu loži na oganj, uz polovinu jede meso ispekavši pečenje, i biva sit, i greje se i govori: Aha, ogrejah se, videh oganj. 17 A od ostatka gradi boga, rezan lik svoj, pada pred njim na kolena i klanja se, i moli mu se i govori: Izbavi me, jer si ti bog moj.
18 Ne znaju, niti razumeju, jer su im oči zaslepljene da ne vide, i srca, da ne razumeju. 19 Niti uzimaju na um, nema znanja ni razuma da bi koji rekao: Polovinu ovog spalih na oganj, i na uglju od njega ispekoh hleb, ispekoh meso i jedoh; i od ostatka eda li ću načiniti gad, i panju drvenom hoću li se klanjati? 20 Takav se hrani pepelom, prevareno srce zavodi ga da ne može izbaviti dušu svoju, niti reći: Nije li laž što mi je u desnici?
21 Pamti to, Jakove i Izrailju, jer si moj sluga;
ja sam te sazdao, sluga si moj,
Izrailju, neću te zaboraviti.
22 Rasuću kao oblak prestupe tvoje,
i grehe tvoje kao maglu;
vrati se k meni,
jer sam te izbavio.
23 Pevajte, nebesa, jer Gospod učini,
podvikujte, nizine zemaljske,
popevajte, gore, šume i sva drva u njima,
jer izbavi Gospod Jakova
i proslavi se u Izrailju.
24 Ovako govori Gospod, Izbavitelj tvoj,
koji te je sazdao od utrobe materine:
ja Gospod načinih sve:
razapeh nebo sam, rasprostreh zemlju sam sobom;
25 Uništavam znake lažljivcima,
i vrače obezumljujem,
vraćam natrag mudrace,
i pretvaram mudrost njihovu u ludost;
26 Potvrđujem reč sluge svog,
i navršujem savet glasnika svojih;
govorim Jerusalimu: Naselićeš se,
i gradovima Judinim: Sazidaćete se;
i pustoline njihove podignuću;
27 Govorim dubini: Presahni
i isušiću reke tvoje;
28 Govorim Kiru: Pastir si moj;
i izvršiće svu volju moju,
i kazaće Jerusalimu: Sazidaćeš se,
i crkvi: Osnovaćeš se.