2
Čovek u raju. Božja zapovest. Stvaranje žene: brak.
1 Tako se dovrši nebo i zemlja i sva vojska njihova. 2 I svrši Bog do sedmog dana dela svoja, koja učini; i počinu u sedmi dan od svih dela svojih, koja učini; 3 i blagoslovi Bog sedmi dan, i posveti ga, jer u taj dan počinu od svih dela svojih, koja učini.
4 To je postanje neba i zemlje,
kad postaše,
kad Gospod Bog stvori zemlju i nebo,
5 I svaku biljku poljsku, dokle je još ne beše na zemlji, i svaku travku poljsku, dokle još ne nicaše; jer Gospod Bog još ne pusti dažda na zemlju, niti beše čoveka da radi zemlju, 6 ali se podizaše para sa zemlje da natapa svu zemlju. 7 A stvori Gospod Bog čoveka od praha zemaljskog, i dunu mu u nos duh životni; i posta čovek duša živa. 8 I nasadi Gospod Bog vrt u Edemu na istoku; i onde namesti čoveka, kog stvori. 9 I učini Gospod Bog, te nikoše iz zemlje svakakva drveća lepa za gledanje i dobra za jelo, i drvo od života usred vrta i drvo od znanja dobra i zla.
10 A voda tečaše iz Edema natapajući vrt, i odande se deliše u četiri reke. 11 Jednoj je ime Fison, ona teče oko cele zemlje evilske, a onde ima zlata, 12 i zlato je one zemlje vrlo dobro; onde ima i bdela i dragog kamena oniha. 13 A drugoj je reci ime Geon, ona teče oko cele zemlje huske. 14 A trećoj je reci ime Hidekel, ona teče k asirskoj. A četvrta je reka Efrat.
15 I uzevši Gospod Bog čoveka namesti ga u vrtu edemskom, da ga radi i da ga čuva. 16 I zapreti Gospod Bog čoveku govoreći: Jedi slobodno sa svakog drveta u vrtu; 17 ali s drveta od znanja dobra i zla, s njega ne jedi; jer u koji dan okusiš s njega, umrećeš.
18 I reče Gospod Bog: Nije dobro da je čovek sam; da mu načinim druga prema njemu. 19 Jer Gospod Bog stvori od zemlje sve zveri poljske i sve ptice nebeske, i dovede k Adamu da vidi kako će koju nazvati, pa kako Adam nazove koju životinju onako da joj bude ime; 20 i Adam nadede ime svakom živinčetu i svakoj ptici nebeskoj i svakoj zveri poljskoj; ali se ne nađe Adamu drug prema njemu. 21 I Gospod Bog pusti tvrd san na Adama, te zaspa; pa mu uze jedno rebro, i mesto popuni mesom; 22 i Gospod Bog stvori ženu od rebra, koje uze Adamu, i dovede je k Adamu. 23 A Adam reče:
Sada eto kost od mojih kosti,
i telo od mog tela.
Neka joj bude ime čovečica,
jer je uzeta od čoveka.
24 Zato će ostaviti čovek oca svog i mater svoju, i prilepiće se k ženi svojoj, i biće dvoje jedno telo. 25 A behu oboje goli. Adam i žena mu, i ne beše ih sramota.