6
Na narod pouzdan dolaze strašni neprijatelji.
1 Skupite se iz Jerusalima, sinovi Venijaminovi,
i u Tekuji zatrubite u trubu,
i podignite znak ognjen nad Vet-Akeremom,
jer se vidi zlo od severa i velika pogibao.
2 Učinih kćer sionsku da je kao lepa i nežna devojka.
3 K njoj će doći pastiri sa stadima svojim,
razapeće oko nje šatore,
svaki će opasti svoje mesto.
4 Spremite rat na nju,
ustanite da udarimo u podne.
Teško nama,
jer dan naže, i senke večernje oduljaše.
5 Ustanite da udarimo obnoć
i razvalimo dvorove njene.
6 Jer ovako govori Gospod nad vojskama:
Secite drva, i načinite opkope prema Jerusalimu;
to je grad koji treba pohoditi;
koliki je god, nasilje je u njemu.
7 Kao što izvor toči vodu svoju, tako on toči zloću svoju;
nasilje i otimanje čuje se u njemu,
preda mnom su jednako bolovi i rane.
8 Popravi se, Jerusalime,
da se ne otrgne duša moja od tebe,
da te ne obratim u pustinju,
u zemlju gde se ne živi.
9 Ovako govori Gospod nad vojskama:
Ostatak će se Izrailjev pabirčiti kao vinova loza.
Turaj ruku svoju kao berač u kotarice.
10 Kome ću govoriti i svedočiti da čuju?
Gle, uho im je neobrezano, te ne mogu čuti;
gle, reč je Gospodnja njima podsmeh, nije im mila.
11 Za to sam pun gneva Gospodnjeg;
iznemogoh ustežući ga;
prosuću ga na decu po ulicama i na sabrane mladiće,
i čovek i žena uhvatiće se, i stari i vremeniti.
12 I kuće će njihove pripasti drugima, i njive i žene,
kad mahnem rukom svojom na stanovnike ove zemlje,
veli Gospod.
13 Jer od malog do velikog svi se dadoše na lakomstvo,
i prorok i sveštenik, svi su varalice.
14 I leče rane kćeri naroda mog ovlaš,
govoreći: Mir, mir;
a mira nema.
15 Eda li se postideše što činiše gad?
Niti se postideše niti znaju za stid;
za to će popadati među onima koji padaju;
kad ih pohodim, popadaće,
veli Gospod.
16 Gospod reče ovako:
Stanite na putevima i pogledajte,
i pitajte za stare staze, koji je put dobar,
pa idite po njemu, i naći ćete mir duši svojoj.
A oni rekoše: Nećemo da idemo.
17 I postavih vam stražare govoreći:
Pazite na glas trubni.
A oni rekoše: Nećemo da pazimo.
18 Zato čujte, narodi, i poznaj, zbore,
šta je među njima.
19 Čuj, zemljo!
Evo ja ću pustiti zlo na ovaj narod,
plod misli njihovih,
jer ne paze na moje reči,
i odbaciše zakon moj.
20 Šta će mi tamjan, što dolazi iz Save,
i dobri cimet iz daleke zemlje?
Žrtve vaše paljenice nisu mi ugodne,
niti su mi prinosi vaši mili.
21 Zato ovako govori Gospod:
Evo ja ću metnuti ovom narodu smetnje,
o koje će se spotaći i očevi i sinovi, sused i prijatelj mu,
i poginuće.
22 Ovako govori Gospod:
Evo narod će doći iz zemlje severne,
i velik će narod ustati od krajeva zemaljskih.
23 Luk i koplje nosiće,
žestoki će biti i nemilostivi,
glas će im bučati kao more,
i jahaće na konjima,
spremni kao junaci da se biju s tobom,
kćeri sionska.
24 Kad čujemo glas o njemu, klonuće nam ruke,
tuga će nas spopasti i bolovi kao porodilju.
25 Ne izlazite u polje, i putem ne idite,
jer je mač neprijateljev i strah unaokolo.
26 Kćeri naroda mog,
pripaši kostret i valjaj se u pepelu,
žali kao za sinom jedincem i ridaj gorko,
jer će brzo doći na nas zatirač.
27 Postavih te da si stražara i grad narodu mom
da doznaješ i izviđaš put njihov.
28 Svi su odmetnici nad odmetnicima, idu te opadaju,
bronza su i gvožđe, svi su pokvareni.
29 Izgoreše mehovi,
oganj sažeže olovo,
uzalud se pretapa,
jer se zla ne mogu odlučiti.
30 Oni će se zvati srebro lažno,
jer ih Gospod odbaci.