19
Izrailj je ojađena lavica, loza osušena.
1 A ti nariči za knezovima Izrailjevim; 2 i reci:
Šta beše mati tvoja?
Lavica; među lavovima ležaše,
mlad svoju među lavovima hranjaše.
3 I othrani jedno mlado svoje,
i posta lavić,
i naučiv se loviti žderaše ljude.
4 I čuše narodi za nj;
uhvati se u jamu njihovu,
i odvedoše ga u verigama u zemlju misirsku.
5 A ona kad vide gde se nadala, ali joj nada propade,
uze jedno mlado svoje, i učini od njega lavića.
6 I on idući među lavovima posta lavić,
i nauči se loviti
i žderaše ljude.
7 I pozna dvore njihove,
i pustošaše gradove njihove
tako da opuste zemlja i šta je u njoj od rike njegove.
8 I ustaše na nj narodi iz okolnih zemalja,
i razapeše mu mrežu svoju,
i uhvati se u jamu njihovu.
9 I metnuše ga u krletku u verigama,
i odvedoše ga caru vavilonskom,
i metnuše ga u grad
da mu se više ne čuje glas po gorama Izrailjevim.
10 Dok beše miran, mati tvoja beše kao vinova loza,
posađena kraj vode,
rodna i granata beše od mnoge vode.
11 I behu na njoj jaki prutovi za palicu vladalačku,
i rastom svojim uzvisi se iznad gustih grana,
i bi naočita visinom svojom,
mnoštvom grana svojih.
12 Ali bi iščupana u gnevu
i na zemlju bačena,
i ustoka osuši rod njen;
polomiše se i posušiše se jaki prutovi njeni;
oganj ih proždre.
13 A sada je posađena u pustinji,
u zemlji suvoj i bezvodnoj.
14 I izađe oganj iz pruta grana njenih
i proždre rod njen
da nema na njoj pruta jakog
za palicu vladalačku.
To je naricanje, i biće naricanje.