9
Prijateljski poziv mudrosti.
1 Premudrost sazida sebi kuću,
i otesa sedam stupova;
2 Pokla stoku svoju,
rastvori vino svoje,
i postavi sto svoj.
3 Posla devojke svoje,
te zove svrh visina gradskih:
4 Ko je lud, neka se uvrati ovamo.
I bezumnima veli:
5 Hodite, jedite hleba mog,
i pijte vino koje sam rastvorila.
6 Ostavite ludost i bićete živi,
i idite putem razuma.
7 Ko uči podsmevača, prima sramotu;
i ko kori bezbožnika, prima rug.
8 Ne karaj podsmevača da ne omrzne na te;
karaj mudra, i ljubiće te.
9 Kaži mudrome, i biće još mudriji;
pouči pravednog, i znaće više.
10 Početak je mudrosti strah Gospodnji,
i znanje je svetih stvari razum.
11 Jer će se mnom umnožiti dani tvoji
i dodaće ti se godine životu.
12 Ako budeš mudar, sebi ćeš biti mudar;
ako li budeš podsmevač, sam ćeš tegliti.
13 Žena bezumna plaha je,
luda i ništa ne zna;
14 I sedi na vratima od kuće svoje
na stolici, na visinama gradskim,
15 Te viče one koji prolaze,
koji idu pravo svojim putem:
16 Ko je lud? Neka se uvrati ovamo.
I bezumnom govori:
17 Voda je kradena slatka,
i hleb je sakriven ugodan.
18 A on ne zna da su onde mrtvaci
i u dubokom grobu da su zvanice njene.