3
Poziv na pokajanje. Obricanje Božije milosti.
1 Govore: Ako ko pusti ženu svoju,
i ona otišavši od njega uda se za drugog,
hoće li se onaj vratiti k njoj?
Ne bi li se sasvim oskvrnila ona zemlja?
A ti si se kurvala s mnogim milosnicima;
ali opet vrati se k meni, veli Gospod.
2 Podigni oči svoje k visinama,
i pogledaj gde se nisi kurvala;
na putevima si sedela čekajući ih kao Arapin u pustinji,
i oskvrnila si zemlju kurvarstvom svojim i zloćom svojom.
3 Zato se ustaviše daždi,
i ne bi poznog dažda;
ali u tebe beše čelo žene kurve,
i ne hte se stideti.
4 Hoćeš li odsele vikati k meni:
Oče moj, Ti si vođ mladosti moje?
5 Hoće li se srditi jednako?
Hoće li se gneviti do veka?
Eto, govoriš, a činiš zlo koliko god možeš.
6 Još mi reče Gospod za vremena cara Josije: Jesi li video šta učini odmetnica, Izrailj? Kako odlazi na svako visoko brdo i pod svako zeleno drvo, i kurva se onde. 7 I, pošto učini sve to, rekoh: Vrati se k meni; ali se ne vrati; i to vide nevernica, sestra njena, Juda. 8 I svide mi se za sve to što učini preljubu odmetnica Izrailj da je pustim i dam joj knjigu raspusnu; ali se ne poboja nevernica sestra joj Juda, nego otide, te se i ona prokurva. 9 I sramotnije kurvanjem svojim oskvrni zemlju, jer činjaše preljubu s kamenom i s drvetom. 10 I kod svega toga ne vrati se k meni nevernica sestra joj Juda svim srcem svojim, nego lažno, govori Gospod.
11 Za to mi reče Gospod: Odmetnica Izrailj opravda se više nego nevernica Juda. 12 Idi i viči ove reči k severu, i reci:
Vrati se, odmetnice Izrailju,
veli Gospod,
i neću pustiti da padne gnev moj na vas,
jer sam milostiv,
veli Gospod,
neću se gneviti do veka.
13 Samo poznaj bezakonje svoje,
da si se odmetnula Gospodu Bogu svom,
te si tumarala k tuđima pod svako drvo zeleno,
i niste slušali glas moj,
veli Gospod.
14 Obratite se, sinovi odmetnici,
veli Gospod,
jer sam ja muž vaš,
i uzeću vas, jednog iz grada i dva iz porodice,
i odvešću vas u Sion.
15 I daću vam pastire po srcu svom, koji će vas pasti znanjem i razumom. 16 I kad se umnožite i narodite u zemlji, onda se, veli Gospod, neće više govoriti: Kovčeg zaveta Gospodnjeg; niti će im dolaziti na um niti će ga pominjati, niti će hoditi k njemu, niti će ga više opravljati. 17 U to će se vreme Jerusalim zvati presto Gospodnji, i svi će se narodi sabrati u nj, k imenu Gospodnjem u Jerusalimu, i neće više ići po misli srca svog zlog. 18 U to će vreme dom Judin ići s domom Izrailjevim, i doći će zajedno iz zemlje severne u zemlju koju dadoh u nasledstvo ocima vašim.
19 Ali ja rekoh:
Kako bih te postavio među sinove
i dao ti zemlju željenu,
krasno nasledstvo mnoštva naroda?
I rekoh: Ti ćeš me zvati: Oče moj;
i nećeš se odvratiti od mene.
20 Doista kao što žena izneveri druga svog,
tako izneveriste mene, dome Izrailjev,
veli Gospod.
21 Glas po visokim mestima neka se čuje,
plač, molbe sinova Izrailjevih,
jer prevratiše put svoj,
zaboraviše Gospoda Boga svog.
22 Vratite se, sinovi odmetnici,
i isceliću odmete vaše.
Evo, mi idemo k Tebi,
jer si Ti Gospod Bog naš.
23 Doista, zaludu su humovi, mnoštvo gora;
doista, u Gospodu je Bogu našem spasenje Izrailjevo.
24 Jer ta sramota proždre trud otaca naših od detinjstva našeg, ovce njihove i goveda njihova, sinove njihove i kćeri njihove. 25 Ležimo u sramoti svojoj, i pokriva nas rug naš; jer Gospodu Bogu svom grešismo mi i oci naši od detinjstva svog do danas, i ne slušasmo glas Gospoda Boga svog.