41
Bog poziva svog slugu da teši siromahe i da posrami idolopoklonike.
1 Umuknite preda mnom, ostrva;
i narodi neka se potkrepe,
neka pristupe, i tada neka kažu:
Hajdemo da se sudimo.
2 Ko je podigao pravdu s istoka?
Ko je dozvao da ide za njim ustopce?
Ko joj je pokorio narode
i dao joj vlast nad carevima
i učinio te su kao prah maču njenom
i kao razvejana pleva luku njenom?
3 Pogna ih, prođe mirno putem,
kojim ne beše hodao nogama svojim.
4 Ko je uradio i učinio to?
I zove naraštaje od iskona?
Ja, Gospod,
prvi i poslednji, ja isti.
5 Videše ostrva i uplašiše se,
krajevi zemaljski zadrhtaše,
približiše se i dođoše.
6 Jedan drugom pomagaše,
i bratu svom govoraše: Budi hrabar.
7 Drvodelja hrabraše zlatara:
koji kleplje hrabraše onog koji kuje na nakovnju,
govoreći: Dobro je za spajanje.
I pritvrđivaše klincima da se ne pomiče.
8 Ali ti, Izrailju, slugo moj;
Jakove, koga izabrah,
seme Avrama prijatelja mog;
9 Ti, koga uzeh s krajeva zemaljskih,
i između izabranih njenih dozvah te,
i rekoh ti: Ti si moj sluga,
ja te izabrah, i ne odbacih tebe;
10 Ne boj se, jer sam ja s tobom;
ne plaši se, jer sam ja Bog tvoj;
ukrepiću te i pomoći ću ti,
i podupreću te desnicom pravde svoje.
11 Gle, postideće se i posramiće svi koji se ljute na tebe;
biće kao ništa i izginuće protivnici tvoji.
12 Potražićeš suparnike svoje,
ali ih nećeš naći, biće kao ništa,
i koji vojuju na te, nestaće ih.
13 Jer ja Gospod Bog tvoj držim te za desnicu,
i kažem ti: Ne boj se, ja ću ti pomagati.
14 Ne boj se, crviću Jakovljev, narodiću Izrailjev,
ja ću ti pomagati,
govori Gospod i Izbavitelj tvoj, Svetac Izrailjev.
15 Gle, učiniću te da budeš kao sprava za vršenje nova sa zupcima:
vreći ćeš gore i satrćeš ih,
i brda ćeš obratiti u plevu.
16 Vijaćeš ih, i vetar će ih odneti
i vihor će ih rasuti,
a ti ćeš se veseliti u Gospodu
i hvalićeš se Svecem Izrailjevim.
17 Siromahe i uboge,
koji traže vode a nje nema,
kojima se jezik osušio od žeđi,
njih ću uslišiti ja Gospod,
ja Bog Izrailjev neću ih ostaviti.
18 Otvoriću reke na visovima,
i izvore usred dolina,
pustinju ću obratiti u jezero vodeno,
i suvu zemlju u izvore vodene.
19 Posadiću u pustinji kedar, sitim, mirtu i maslinu;
posadiću u pustoj zemlji jelu, brest i šimšir,
20 Da vide i poznaju i da promisle i razumeju
da je to uradila ruka Gospodnja,
i Svetac Izrailjev da je to stvorio.
21 Iznesite parbu svoju, veli Gospod,
pokažite razloge svoje, veli car Jakovljev.
22 Neka dođu i neka nam objave šta će biti;
objavite nam šta je prvo bilo,
da promislimo i poznamo šta će biti iza toga;
ili kažite nam šta će biti unapredak.
23 Kažite šta će biti posle,
i poznaćemo da ste bogovi;
ili učinite šta dobro ili zlo,
i divićemo se i gledati svi.
24 Gle, vi niste ništa, i delo vaše nije ništa;
koji vas izbira, gad je.
25 Podigoh jednog sa severa, i doći će;
od istoka sunčanog prizvaće ime moje,
stupaće po glavarima kao po kalu
i kao što lončar gazi blato.
26 Ko je objavio od iskona, da bismo znali,
ili od starina, da bismo rekli: Istina je?
Ali nema nikoga da bi objavio,
niti ima koga da je napred kazao,
niti ima koga da bi čuo reči vaše.
27 Ja prvi Sionu kažem: Eto, eto toga.
U Jerusalimu ću dati ko će javljati dobre glasove.
28 Jer pogledam, ali nema nikoga,
nema među njima nijednoga ko bi savetovao;
pitam ih, ali ne odgovaraju ni reči.
29 Gle, svi su taština, ništa su dela njihova;
liveni su likovi njihovi vetar i ništavilo.