Psalam 71
Molitva za Božiju milost u starosti.
1 U Tebe se, Gospode, uzdam,
nemoj me ostaviti pod sramotom večnom.
2 Pravdom svojom izbavi me, i oprosti me,
prigni k meni uho svoje i pomozi mi.
3 Budi mi grad
gde bih svagda dolazio da živim,
uredi spasenje moje;
jer si Ti grad moj i krepost moja.
4 Bože moj! Uzmi me iz ruke bezbožnikove,
iz ruke bezakonikove i nasilnikove.
5 Jer si Ti nadanje moje,
Gospod je Gospod pouzdanje moje od mladosti moje.
6 Tebe se držim od rođenja,
od utrobe matere moje Ti si branič moj;
Tobom se hvalim svagda.
7 Čudo sam mnogima,
a Ti si utočište moje jako.
8 Usta su moja puna hvale Tvoje,
slave Tvoje svaki dan.
9 Nemoj me odbaciti pod starost,
kad me izdaje snaga moja, nemoj me ostaviti.
10 Jer neprijatelji moji misle o meni,
i koji vrebaju dušu moju dogovaraju se,
11 Govoreći: Bog ga je ostavio,
poterajte i uhvatite ga,
jer ga nema ko izbaviti.
12 Bože! Ne budi daleko od mene;
Bože moj! Pohitaj mi u pomoć.
13 Nek se postide i poginu
protivnici duše moje;
neka popadne stid i sramota
na one koji mi traže zla!
14 A ja ću se svagda uzdati,
i ponavljaću hvale Tebi.
15 Usta će moja kazivati pravdu Tvoju,
svaki dan dobročinstva Tvoja,
jer im ne znam broja.
16 Ući ću u sili Gospoda Gospoda,
i slaviću samo Tvoju pravdu.
17 Bože! Ti si me učio od mladosti,
i do danas kazujem čudesa Tvoja.
18 Ni u starosti i kad osedeh
nemoj me ostaviti, Bože,
eda bih kazivao mišicu Tvoju nasleđu,
svoj omladini silu Tvoju,
19 Pravda je Tvoja, Bože,
do najviše visine;
u velikim delima, koja si učinio,
Bože, ko je kao Ti?
20 Koliko si me puta bacao u velike i ljute nevolje,
pak si me opet ostavio među živima
i iz bezdana me zemaljskih opet izvadio.
21 Mnogo si me puta podizao
i ponavljao utehe.
22 I ja Te hvalim uz psaltir,
Tvoju vernost, Bože moj;
udaram Ti u gusle, Sveče Izrailjev!
23 Raduju se usta moja kad pevam Tebi,
i duša moja, koju si izbavio.
24 I jezik moj svaki dan kazuje pravdu Tvoju;
jer su postiđeni i posramljeni oni koji mi traže zla.