5
Devorina i Varakova zahvalna pesma.
1 I u taj dan peva Devora i Varak sin Avinejemov govoreći:
2 Blagosiljajte Gospoda
što učini osvetu u Izrailju
i što narod dragovoljno prista.
3 Čujte carevi, slušajte knezovi;
ja, ja ću Gospodu pevati,
popevaću Gospodu Bogu Izrailjevom.
4 Gospode! Kad si silazio sa Sira,
kad si išao iz polja edomskog,
zemlja se tresaše,
i nebesa kapahu, oblaci kapahu vodom.
5 Brda se rastapahu pred Gospodom;
taj Sinaj pred Gospodom
Bogom Izrailjevim.
6 Za vremena Samegara sina Anatovog,
za vremena Jailjinog
nesta puteva,
i koji iđahu stazama,
iđahu krivim putevima.
7 Nesta sela u Izrailju, nesta ih,
dokle ne nastah ja, Devora,
dokle ne nastah majka Izrailju.
8 On izabra nove bogove,
tada rat beše na vratima;
viđaše li se štit ili koplje
među četrdeset hiljada u Izrailju?
9 Srce se moje privilo k upraviteljima Izrailjevim,
koji dragovoljno pristaše između naroda.
Blagosiljajte Gospoda.
10 Koji jašete na belim magaricama,
koji sedite u sudu
i koji hodite po putevima,
pripovedajte.
11 Prestala je praska streljačka
na mestima gde se voda crpe;
onde neka pripovedaju pravdu Gospodnju,
pravdu k selima njegovim u Izrailju;
tada će narod Gospodnji silaziti na vrata.
12 Ustani, ustani, Devoro;
ustani, ustani, zapevaj pesmu;
ustani, Varače,
vodi u ropstvo roblje svoje, sine Avinejemov.
13 Sada će potlačeni ovladati silnima iz naroda;
Gospod mi dade da vladam silnima.
14 Iz Jefrema iziđe koren njihov na Amalike;
za tobom beše Venijamin s narodom tvojim;
od Mahira iziđoše koji postavljaju zakone,
a od Zavulona pisari.
15 I knezovi Isaharovi biše s Devorom,
Isahar kao i Varak bi poslan u dolinu s ljudima koje vođaše.
U delu Ruvimovom
behu ljudi visokih misli.
16 Što si sedeo među torovima
slušajući kako bleje stada?
U delu Ruvimovom
behu ljudi visokih misli.
17 Galad osta s one strane Jordana;
a Dan što se zabavi kod lađa;
Asir zašto sede na bregu morskom
i u krševima svojim osta?
18 Zavulon je narod koji dade dušu svoju na smrt,
tako i Neftalim, na visokom polju.
19 Dođoše carevi, biše se;
biše se carevi hananski
u Tanahu na vodi megidskoj;
ali ni mrve srebra ne dobiše.
20 S neba se vojeva,
zvezde s mesta svojih vojevaše na Sisaru.
21 Potok Kison odnese ih,
potok Kadimin, potok Kison;
pogazila si, dušo moja, snažno.
22 Tada izotpadaše konjima kopita
od teranja junaka njihovih.
23 Proklinjite Miroz, reče anđeo Gospodnji,
proklinjite stanovnike njegove;
jer ne dođoše u pomoć Gospodu,
u pomoć Gospodu s junacima.
24 Da je blagoslovena mimo žene Jailja
žena Evera Kenejina;
mimo žene u šatorima da je blagoslovena.
25 Zaiska vode, mleka mu dade,
u gospodskoj zdeli donese mu pavlaku.
26 Levom rukom maši se za kolac
a desnom za malj kovački,
i udari Sisaru, razmrska mu glavu;
probode i probi mu slepe oči.
27 Među noge njene savi se, pade,
leže, među noge njene savi se,
pade gde se savi, onde pade mrtav.
28 S prozora gledaše majka Sisarina,
i kroz rešetku vikaše:
Što se tako dugo ne vraćaju kola njegova?
Što se tako polako miču točkovi kola njegovih?
29 Najmudrije između dvorkinja njenih odgovarahu joj,
a i sama odgovaraše sebi:
30 Nisu li našli? Ne dele li plen?
Po jednu devojku, po dve devojke na svakog.
Plen šaren Sisari, plen šaren, vezen;
šaren, vezen s obe strane,
oko vrata onima koji zapeniše.
31 Tako da izginu svi neprijatelji Tvoji, Gospode;
a koji te ljube da budu kao sunce
kad izlazi u sili svojoj.
I zemlja bi mirna četrdeset godina.