47
Propast obesnog i praznovernog Vavilona.
1 Siđi i sedi u prah, devojko,
kćeri vavilonska;
sedi na zemlju, nema prestola,
kćeri haldejska;
jer se nećeš više zvati nežna i ljupka.
2 Uzmi žrvnje, i melji brašno,
otkrij kosu svoju,
izuj se, zagali noge,
idi preko reka.
3 Otkriće se golotinja tvoja,
i videće se sramota tvoja;
osvetiću se,
i niko mi neće smetati.
4 Ime je Izbavitelju našem Gospod nad vojskama,
Svetac Izrailjev.
5 Sedi ćuteći, i uđi u tamu, kćeri haldejska;
jer se nećeš više zvati gospođa carstvima.
6 Razgnevih se na narod svoj,
oskvrnih nasledstvo svoje
i predadoh ga tebi u ruke;
a ti im ne pokaza milost;
na starce si metala preteški jaram svoj;
7 I govorila si:
Doveka ću biti gospođa;
ali nikad nisi to uzimala na um,
niti si pomišljala šta će biti na posletku.
8 Sada dakle čuj ovo,
koja živiš u slastima
i bez brige sediš
i govoriš u srcu svom:
Ja sam, i nema druge osim mene,
neću biti udovica niti ću osiroteti.
9 To će ti oboje doći ujedanput, u isti dan,
da osirotiš i obudoviš,
doći će ti potpuno,
radi mnoštva čini tvojih
i radi velike sile čaranja tvog.
10 Jer si se pouzdala u zloću svoju govoreći:
Niko me ne vidi.
Mudrost tvoja i znanje tvoje prevariše te,
te si govorila u srcu svom:
Ja sam, i osim mene nema druge.
11 Zato će doći na te zlo,
a nećeš znati odakle izlazi,
i popašće te nevolja,
da je nećeš moći odbiti,
i doći će na te ujedanput pogibao,
za koju nećeš znati.
12 Stani sada s vračanjem svojim
i s mnoštvom čini svojih,
oko kojih si se trudila od mladosti svoje,
ne bi li se pomogla,
ne bi li se okrepila.
13 Umorila si se od mnoštva namera svojih;
neka stanu sada zvezdari,
koji gledaju zvezde,
koji proriču svakog meseca,
i neka te sačuvaju od onog što će doći na te.
14 Gle, oni su kao pleva,
oganj će ih spaliti,
ni sami sebe neće izbaviti iz plamena;
neće ostati uglja da se ko ogreje,
ni ognja da bi se posedelo kod njega.
15 Takvi će biti oni s kojima si se trudila
i s kojima si trgovala od mladosti svoje,
razbeći će se svaki na svoju stranu;
neće biti nikoga da te izbavi.