Pesma nad pesmama.
7.
Kako su lepe noge tvoje u obući, kćeri kneževska; sastavci su bedara tvojih kao grivne, delo ruku umetničkih. 
Pupak ti je kao čaša okrugla, koji nije nikad bez pića; trbuh ti je kao stog pšenice ograđen ljiljanima; 
Dve dojke tvoje kao dva blizanca srnčeta; 
Vrat ti je kao kula od slonove kosti; oči su ti kao jezera u Esevonu na vratima vatravimskim; nos ti je kao kula livanska koja gleda prema Damasku; 
Glava je tvoja na tebi kao Karmil, i kosa na glavi tvojoj kao carska porfira u bore nabrana. 
Kako si lepa i kako si ljupka, o ljubavi u milinama! 
Uzrast ti je kao palma, i dojke kao grozdovi. 
Rekoh: Popeću se na palmu, dohvatiću grane njene; i biće dojke tvoje kao grozdovi na vinovoj lozi, i miris nosa tvog kao jabuke; 
I grlo tvoje kao dobro vino, koje ide pravo dragom mom i čini da govore usne onih koji spavaju. 
Ja sam dragog svog, i njega je želja za mnom. 
Hodi, dragi moj, da idemo u polje, da noćujemo u selima. 
Ranićemo u vinograde da vidimo cvate li vinova loza, zameće li se grožđe, cvatu li šipci; onde ću ti dati ljubav svoju. 
Mandragore puštaju miris, i na vratima je našim svakojako krasno voće, novo i staro, koje za te dohranih, dragi moj. 
