Luka.
20.
I kad On u jedan od onih dana učaše narod u crkvi i propovedaše jevanđelje, dođoše glavari sveštenički i književnici sa starešinama, 
i rekoše Mu govoreći: Kaži nam kakvom vlasti to činiš? Ili ko ti je dao vlast tu? 
A On odgovarajući reče im: I ja ću vas upitati jednu reč, i kažite mi: 
Krštenje Jovanovo ili bi s neba ili od ljudi? 
A oni pomišljahu u sebi govoreći: Ako kažemo s neba, reći će: Zašto mu dakle ne verovaste? 
Ako li kažemo od ljudi, sav će nas narod pobiti kamenjem; jer svi verovahu da Jovan beše prorok. 
I odgovoriše: Ne znamo otkuda. 
A Isus im reče: Ni ja vama neću kazati kakvom vlasti ovo činim. 
A narodu poče kazivati priču ovu: Jedan čovek posadi vinograd, i dade ga vinogradarima pa otide na podugo vremena. 
I u vreme posla k vinogradarima slugu da mu dadu od roda vinogradskog; ali vinogradari izbiše ga, i poslaše praznog. 
I posla opet drugog slugu; a oni i onog izbiše i osramotivši poslaše praznog. 
I posla opet trećeg; a oni i onog raniše, i isteraše. 
Onda reče gospodar od vinograda: Šta ću činiti? Da pošaljem sina svog ljubaznog: eda se kako zastide kad vide njega. 
A vinogradari videvši njega mišljahu u sebi govoreći: Ovo je naslednik; hodite da ga ubijemo da naše bude dostojanje. 
I izvedoše ga napolje iz vinograda i ubiše. Šta će dakle učiniti njima gospodar od vinograda? 
Doći će i pogubiće ove vinogradare, i daće vinograd drugima. A oni što slušahu rekoše: Ne dao Bog! 
A On pogledavši na njih reče: Šta znači dakle ono u pismu: Kamen koji odbaciše zidari onaj posta glava od ugla? 
Svaki koji padne na taj kamen razbiće se; a na koga on padne satrće ga. 
I gledahu glavari sveštenički i književnici u onaj čas da dignu ruke na Nj; ali se pobojaše naroda, jer razumeše da njima ovu priču kaza. 
I pažahu na Njega, i poslaše vrebače, koji se građahu kao da su pobožni: ne bi li Ga uhvatili u reči da Ga predadu poglavarima i vlasti sudijinoj. 
I upitaše Ga govoreći: Učitelju! Znamo da pravo govoriš i učiš, i ne gledaš ko je ko, nego zaista učiš putu Božijem: 
Treba li nam ćesaru davati harač, ili ne? 
A On razumevši njihovo lukavstvo reče im: Šta me kušate? 
Pokažite mi dinar; čiji je na njemu obraz i natpis? A oni odgovarajući rekoše: Ćesarev. 
A On im reče: Podajte dakle šta je ćesarevo ćesaru, a šta je Božije Bogu. 
I ne mogoše reči Njegove pokuditi pred narodom; i diviše se odgovoru Njegovom, i umukoše. 
A pristupiše neki od sadukeja koji kažu da nema vaskrsenja, i pitahu Ga 
govoreći: Učitelju! Mojsije nam napisa: Ako kome umre brat koji ima ženu, i umre bez dece, da brat njegov uzme ženu, i da podigne seme bratu svom. 
Beše sedam braće, i prvi uze ženu, i umre bez dece; 
i uze drugi ženu, i on umre bez dece; 
i treći je uze; a tako i svi sedam; i ne ostaviše dece, i pomreše; 
a posle svih umre i žena. 
O vaskrsenju dakle koga će od njih biti žena? Jer je ona sedmorici bila žena. 
I odgovarajući Isus reče im: Deca ovog sveta žene se i udaju; 
a koji se udostoje dobiti onaj svet i vaskrsenje iz mrtvih niti će se ženiti ni udavati; 
jer više ne mogu umreti; jer su kao anđeli; i sinovi su Božiji kad su sinovi vaskrsenja. 
A da mrtvi ustaju, i Mojsije pokaza kod kupine gde naziva Gospoda Boga Avraamovog i Boga Isakovog i Boga Jakovljevog. 
A Bog nije Bog mrtvih nego živih; jer su Njemu svi živi. 
A neki od književnika odgovarajući rekoše: Učitelju! Dobro si kazao. 
I već ne smehu ništa da Ga zapitaju. A On im reče: 
Kako govore da je Hristos sin Davidov? 
Kad sam David govori u psaltiru: Reče Gospod Gospodu mom: sedi meni s desne strane, 
Dok položim neprijatelje tvoje podnožje nogama tvojim. 
David dakle Njega naziva Gospodom; pa kako mu je sin? 
A kad sav narod slušaše, reče učenicima svojim: 
Čuvajte se od književnika, koji hoće da idu u dugačkim haljinama, i traže da im se klanja po ulicama, i prvih mesta po zbornicama, i začelja na gozbama; 
koji jedu kuće udovičke, i lažno se mole Bogu dugo. Oni će još većma biti osuđeni. 
