Luka.
22.
Približavaše se pak praznik prijesnih hlebova koji se zove pasha. 
I gledahu glavari sveštenički i književnici kako bi Ga ubili; ali se bojahu naroda. 
A sotona uđe u Judu, koji se zvaše Iskariot, i koji beše jedan od dvanaestorice. 
I otišavši govori s glavarima svešteničkim i sa starešinama kako će im Ga izdati. 
I oni se obradovaše, i ugovoriše da mu dadu novce. 
I on se obreče, i tražaše zgodno vreme da im Ga preda tajno od naroda. 
A dođe dan presnih hlebova u koji trebaše klati pashu; 
i posla Petra i Jovana rekavši: Idite ugotovite nam pashu da jedemo. 
A ovi Mu rekoše: Gde hoćeš da ugotovimo? 
A On im reče: Eto kad uđete u grad, srešće vas čovek koji nosi vodu u krčagu; idite za njim u kuću u koju on uđe, 
i kažite domaćinu: Učitelj veli: gde je gostionica gde ću jesti pashu s učenicima svojim? 
I on će vam pokazati veliku sobu prostrtu; onde ugotovite. 
A oni otidoše i nađoše kao što im kaza; i ugotoviše pashu. 
I kad dođe čas, sede za trpezu, i dvanaest apostola s Njim. 
I reče im: Vrlo sam želeo da ovu pashu jedem s vama pre nego postradam; 
jer vam kažem da je odsele neću jesti dok se ne svrši u carstvu Božijem. 
I uzevši čašu dade hvalu, i reče: Uzmite je i razdelite među sobom; 
jer vam kažem da neću piti od roda vinogradskog dok ne dođe carstvo Božije. 
I uzevši hleb dade hvalu, i prelomivši ga dade im govoreći: Ovo je telo moje koje se daje za vas; ovo činite za moj spomen. 
A tako i čašu po večeri, govoreći: Ova je čaša novi zavet mojom krvi koja se za vas proliva. 
Ali evo ruka izdajnika mog sa mnom je na trpezi. 
I Sin čovečiji, dakle, ide kao što je uređeno; ali teško čoveku onome koji Ga izdaje! 
I oni staše tražiti među sobom koji bi, dakle, od njih bio koji će to učiniti. 
A posta i prepiranje među njima koji bi se držao među njima da je najveći. 
A On im reče: Carevi narodni vladaju narodom, a koji njime upravljaju, zovu se dobrotvori. 
Ali vi nemojte tako; nego koji je najveći među vama neka bude kao najmanji, i koji je starešina neka bude kao sluga. 
Jer koji je veći, koji sedi za trpezom ili koji služi? Nije li onaj koji sedi za trpezom? A ja sam među vama kao sluga. 
A vi ste oni koji ste se održali sa mnom u mojim napastima. 
I ja ostavljam vama carstvo kao što je Otac moj meni ostavio: 
Da jedete i pijete za trpezom mojom u carstvu mom, i da sedite na prestolima i sudite nad dvanaest kolena Izrailjevih. 
Reče pak Gospod: Simone! Simone! Evo vas ište sotona da bi vas činio kao pšenicu. 
A ja se molih za tebe da tvoja vera ne prestane; i ti kad god obrativši se utvrdi braću svoju. 
A on Mu reče: Gospode! S Tobom gotov sam i u tamnicu i na smrt ići. 
A On reče: Kažem ti, Petre! Danas neće zapevati petao dok se triput ne odrekneš da me poznaješ. 
I reče im: Kad vas poslah bez kese i bez torbe i bez obuće, eda vam šta nedostade? A oni rekoše: Ništa. 
A On im reče: Ali sad koji ima kesu neka je uzme, tako i torbu; a koji nema neka proda haljinu svoju i kupi nož. 
Jer vam kažem da još i ovo treba na meni da se izvrši što stoji u pismu: I među zločince metnuše Ga. Jer šta je pisano za mene, svršuje se. 
A oni rekoše: Gospode! Evo ovde dva noža. A On im reče: Dosta je. 
I izišavši otide po običaju na goru maslinsku; a za Njim otidoše učenici Njegovi. 
A kad dođe na mesto reče im: Molite se Bogu da ne padnete u napast. 
I sam odstupi od njih kako se može kamenom dobaciti, i kleknuvši na kolena moljaše se Bogu 
govoreći: Oče! Kad bi hteo da proneseš ovu čašu mimo mene! Ali ne moja volja nego Tvoja da bude. 
A anđeo Mu se javi s neba, i krepi Ga. 
I budući u borenju, moljaše se bolje; znoj pak Njegov beše kao kaplje krvi koje kapahu na zemlju. 
I ustavši od molitve dođe k učenicima svojim, i nađe ih, a oni spavaju od žalosti, 
i reče im: Što spavate? Ustanite, molite se Bogu da ne padnete u napast. 
Dok On još pak govoraše, gle, narod i jedan od dvanaestorice, koji se zvaše Juda, iđaše pred njima, i pristupi k Isusu da Ga celiva. Jer im on beše dao znak: Koga celivam onaj je. 
A Isus mu reče: Juda! Zar celivom izdaješ Sina čovečijeg? 
A kad oni što behu s Njim videše šta će biti, rekoše Mu: Gospode, da bijemo nožem? 
I udari jedan od njih slugu poglavara svešteničkog, i odseče mu desno uho. 
A Isus odgovarajući reče: Ostavite to. I dohvativši se do uha njegovog isceli ga. 
A glavarima svešteničkim i vojvodama crkvenim i starešinama koji behu došli na Nj reče Isus: Zar kao na hajduka iziđoste s noževima i koljem da me uhvatite? 
Svaki dan bio sam s vama u crkvi i ne digoste ruku na mene; ali je sad vaš čas i oblast tame. 
A kad Ga uhvatiše, odvedoše Ga i uvedoše u dvor poglavara svešteničkog. A Petar iđaše za Njim izdaleka. 
A kad oni naložiše oganj nasred dvora i seđahu zajedno, i Petar seđaše među njima. 
Videvši ga, pak, jedna sluškinja gde sedi kod ognja, i pogledavši na nj reče: i ovaj beše s njim. 
A on Ga se odreče govoreći: Ženo! Ne poznajem ga. 
I malo zatim, vide ga drugi i reče: i ti si od njih. A Petar reče: Čoveče! Nisam. 
I pošto prođe oko jednog sahata, drugi neko potvrđivaše govoreći: Zaista i ovaj beše s njim; jer je Galilejac. 
A Petar reče: Čoveče! Ne znam šta govoriš. I odmah dok on još govoraše zapeva petao. 
I obazrevši se Gospod pogleda na Petra, i Petar se opomenu reči Gospodnje kako mu reče: Pre nego petao zapeva odreći ćeš me se triput. 
I izišavši napolje plaka gorko. 
A ljudi koji držahu Isusa rugahu Mu se, i bijahu Ga. 
I pokrivši Ga, bijahu Ga po obrazu i pitahu Ga govoreći: Proreci ko Te udari? 
I druge mnoge hule govorahu na Nj. 
I kad svanu, sabraše se starešine narodne i glavari sveštenički i književnici, i odvedoše Ga u svoj sud 
govoreći: Jesi li ti Hristos? Kaži nam. A On im reče: Ako vam i kažem, nećete verovati. 
A ako vas i zapitam, nećete mi odgovoriti, niti ćete me pustiti. 
Odsele će Sin čovečiji sediti s desne strane sile Božije. 
Svi pak rekoše: Ti li si dakle sin Božji? A On im reče: Vi kažete da sam ja. 
A oni rekoše: Šta nam trebaju više svedočanstva? Jer sami čusmo iz usta njegovih. 
