Sudije.
5.
I u taj dan peva Devora i Varak sin Avinejemov govoreći: 
Blagosiljajte Gospoda što učini osvetu u Izrailju i što narod dragovoljno prista. 
Čujte carevi, slušajte knezovi; ja, ja ću Gospodu pevati, popevaću Gospodu Bogu Izrailjevom. 
Gospode! Kad si silazio sa Sira, kad si išao iz polja edomskog, zemlja se tresaše, i nebesa kapahu, oblaci kapahu vodom. 
Brda se rastapahu pred Gospodom; taj Sinaj pred Gospodom Bogom Izrailjevim. 
Za vremena Samegara sina Anatovog, za vremena Jailjinog nesta puteva, i koji iđahu stazama, iđahu krivim putevima. 
Nesta sela u Izrailju, nesta ih, dokle ne nastah ja, Devora, dokle ne nastah majka Izrailju. 
On izabra nove bogove, tada rat beše na vratima; viđaše li se štit ili koplje među četrdeset hiljada u Izrailju? 
Srce se moje privilo k upraviteljima Izrailjevim, koji dragovoljno pristaše između naroda. Blagosiljajte Gospoda. 
Koji jašete na belim magaricama, koji sedite u sudu i koji hodite po putevima, pripovedajte. 
Prestala je praska streljačka na mestima gde se voda crpe; onde neka pripovedaju pravdu Gospodnju, pravdu k selima njegovim u Izrailju; tada će narod Gospodnji silaziti na vrata. 
Ustani, ustani, Devoro; ustani, ustani, zapevaj pesmu; ustani, Varače, vodi u ropstvo roblje svoje, sine Avinejemov. 
Sada će potlačeni ovladati silnima iz naroda; Gospod mi dade da vladam silnima. 
Iz Jefrema iziđe koren njihov na Amalike; za tobom beše Venijamin s narodom tvojim; od Mahira iziđoše koji postavljaju zakone, a od Zavulona pisari. 
I knezovi Isaharovi biše s Devorom, Isahar kao i Varak bi poslan u dolinu s ljudima koje vođaše. U delu Ruvimovom behu ljudi visokih misli. 
Što si sedeo među torovima slušajući kako bleje stada? U delu Ruvimovom behu ljudi visokih misli. 
Galad osta s one strane Jordana; a Dan što se zabavi kod lađa; Asir zašto sede na bregu morskom i u krševima svojim osta? 
Zavulon je narod koji dade dušu svoju na smrt, tako i Neftalim, na visokom polju. 
Dođoše carevi, biše se; biše se carevi hananski u Tanahu na vodi megidskoj; ali ni mrve srebra ne dobiše. 
S neba se vojeva, zvezde s mesta svojih vojevaše na Sisaru. 
Potok Kison odnese ih, potok Kadimin, potok Kison; pogazila si, dušo moja, snažno. 
Tada izotpadaše konjima kopita od teranja junaka njihovih. 
Proklinjite Miroz, reče anđeo Gospodnji, proklinjite stanovnike njegove; jer ne dođoše u pomoć Gospodu, u pomoć Gospodu s junacima. 
Da je blagoslovena mimo žene Jailja žena Evera Kenejina; mimo žene u šatorima da je blagoslovena. 
Zaiska vode, mleka mu dade, u gospodskoj zdeli donese mu pavlaku. 
Levom rukom maši se za kolac a desnom za malj kovački, i udari Sisaru, razmrska mu glavu; probode i probi mu slepe oči. 
Među noge njene savi se, pade, leže, među noge njene savi se, pade gde se savi, onde pade mrtav. 
S prozora gledaše majka Sisarina, i kroz rešetku vikaše: Što se tako dugo ne vraćaju kola njegova? Što se tako polako miču točkovi kola njegovih? 
Najmudrije između dvorkinja njenih odgovarahu joj, a i sama odgovaraše sebi: 
Nisu li našli? Ne dele li plen? Po jednu devojku, po dve devojke na svakog. Plen šaren Sisari, plen šaren, vezen; šaren, vezen s obe strane, oko vrata onima koji zapeniše. 
Tako da izginu svi neprijatelji Tvoji, Gospode; a koji te ljube da budu kao sunce kad izlazi u sili svojoj. I zemlja bi mirna četrdeset godina. 
