Priče Solomunove.
6.
Sine moj, kad se podjemčiš za prijatelja svog, i daš ruku svoju tuđincu, 
Vezao si se rečima usta svojih, uhvatio si se rečima usta svojih. 
Zato učini tako, sine moj, i oprosti se, jer si dopao u ruke bližnjemu svom; idi, pripadni, i navali na bližnjeg svog. 
Ne daj sna očima svojim, ni veđama svojim drema. 
Otmi se kao srna iz ruke lovcu, i kao ptica iz ruke ptičaru. 
Idi k mravu, lenjivče, gledaj puteve njegove, i omudraj. 
Nema vođu ni upravitelja ni gospodara; 
I opet pripravlja leti sebi hranu, zbira uz žetvu piću svoju. 
Dokle ćeš, lenjivče, ležati? Kad ćeš ustati od sna svog? 
Dok malo prospavaš, dok malo prodremlješ, dok malo sklopiš ruke da prilegneš, 
U tom će doći siromaštvo tvoje kao putnik i oskudica tvoja kao oružan čovek. 
Čovek nevaljao i nitkov hodi sa zlim ustima; 
Namiguje očima, govori nogama, pokazuje prstima; 
Svaka mu je opačina u srcu, kuje zlo svagda, zameće svađu. 
Zato će ujedanput doći pogibao njegova, časom će se satrti i neće biti leka. 
Na ovo šestoro mrzi Gospod, i sedmo je gad duši njegovoj: 
Oči ponosite, jezik lažljiv i ruke koje prolivaju krv pravu, 
Srce koje kuje zle misli, noge koje brzo trče na zlo, 
Lažan svedok koji govori laž, i ko zameće svađu među braćom. 
Čuvaj, sine moj, zapovest oca svog, i ne ostavljaj nauke matere svoje. 
Priveži ih sebi na srce zasvagda, i sveži ih sebi oko grla. 
Kuda god pođeš, vodiće te; kad zaspiš, čuvaće te; kad se probudiš, razgovaraće te; 
Jer je zapovest žižak, i nauka je videlo, i put je životni karanje koje poučava; 
Da te čuvaju od zle žene, od jezika kojim laska žena tuđa. 
Ne zaželi u srcu svom lepotu njenu, i nemoj da te uhvati veđama svojim. 
Jer sa žene kurve spada čovek na komad hleba, i žena pusta lovi dragocenu dušu. 
Hoće li ko uzeti ognja u nedra, a haljine da mu se ne upale? 
Hoće li ko hoditi po živom ugljevlju, a nogu da ne ožeže? 
Tako biva onome koji ide k ženi bližnjeg svog; neće biti bez krivice ko je se god dotakne. 
Ne sramote lupeža koji ukrade da nasiti dušu svoju, budući gladan; 
Nego kad ga uhvate plati samosedmo, da sve imanje doma svog. 
Ali ko učini preljubu sa ženom, bezuman je, dušu svoju gubi ko tako čini; 
Muke i ruga dopada, i sramota se njegova ne može izbrisati. 
Jer je ljubavna sumnja žestoka u muža i ne štedi na dan osvete; 
Ne mari ni za kakav otkup, i ne prima ako ćeš i mnogo darova davati. 
