Psalmi.
144.
Psalam Davidov. Blagosloven Gospod, grad moj, koji uči ruke moje boju, prste moje ratu, 
Dobrotvor moj i ograda moja, utočište moje i Izbavitelj moj, Štit moj, Onaj u koga se uzdam, koji mi pokorava narod moj. 
Gospode! Šta je čovek, te znaš za nj, i sin smrtnoga, te ga paziš? 
Čovek je kao ništa; dani su njegovi kao sen, koji prolazi. 
Gospode! Savij nebesa svoja, i siđi; dotakni se gora, i zadimiće se. 
Sevni munjom, i razagnaj ih; pusti strele svoje, i raspi ih. 
Pruži ruku svoju s visine, izbavi me i izvadi me iz vode velike, iz ruku tuđinaca, 
Kojih usta govore ništavne stvari, i kojih je desnica desnica lažna. 
Bože! Pesmu novu pevaću Ti, u psaltir od deset žica udaraću Tebi, 
Koji daješ spasenje carevima, i Davida slugu svog izbavljaš od ljutog mača. 
Izbavi me i otmi me iz ruke tuđinaca, kojih usta govore ništavne stvari, i kojih je desnica desnica lažna. 
Sinovi naši neka budu kao bilje, koje veselo odraste u mladosti; kćeri naše kao stupovi prekrasno izrađeni u dvoru; 
Žitnice naše pune, obilne svakim žitom; ovce naše nek se množe na hiljade i na sto hiljada po stanovima našim. 
Volovi naši neka budu tovni; neka ne budu napadanja, ni bežanja, ni tužnjave po ulicama našim. 
Blago narodu, u kog je sve ovako! Blago narodu, u kog je Gospod Bog! 
