2. Korinćanima.
5.
Jer znamo da kad se zemaljska naša kuća tela raskopa, imamo zgradu od Boga, kuću nerukotvorenu, večnu na nebesima. 
Jer za tim uzdišemo, želeći obući se u svoj nebeski stan. 
I da se obučeni, ne goli nađemo! 
Jer budući u ovom telu, uzdišemo otežali; jer nećemo da se svučemo, nego da se preobučemo, da život proždere smrtno. 
A Onaj koji nas za ovo isto stvori, Bog je, koji nam i dade zalog Duha. 
Dobre smo, dakle, volje jednako, jer znamo da putujemo u telu, daleko od Gospoda. 
Jer po veri živimo, a ne po gledanju. 
Ali se ne bojimo, i mnogo volimo otići od tela, i ići ka Gospodu. 
Zato se i staramo, ili ulazili ili odlazili, da budemo Njemu ugodni. 
Jer nam se svima valja javiti na sudu Hristovom, da primimo svaki šta je koji u telu činio, ili dobro ili zlo. 
Znajući, dakle, strah Gospodnji ljude savetujemo; a Bogu smo poznati, a nadamo se da smo i u vašim savestima poznati. 
Jer se ne hvalimo opet pred vama, nego vama dajemo uzrok da se hvalite nama, da imate šta odgovoriti onima koji se hvale onim šta je spolja, a ne šta je u srcu. 
Jer ako se odviše hvalimo, Bogu se hvalimo; ako li smo smerni, vama smo. 
Jer ljubav Božja nagoni nas, kad mislimo ovo: ako jedan za sve umre, to dakle svi umreše. 
Hristos za sve umre, da oni koji žive ne žive više sebi, nego Onome koji za njih umre i vaskrse. 
Zato i mi odsad nikoga ne poznajemo po telu; i ako Hrista poznasmo po telu, ali Ga sad više ne poznajemo. 
Zato, ako je ko u Hristu, nova je tvar: staro prođe, gle, sve novo postade. 
Ali je sve od Boga, koji pomiri nas sa sobom kroz Isusa Hrista, i dade nam službu pomirenja. 
Jer Bog beše u Hristu, i svet pomiri sa sobom ne primivši im grehe njihove, i metnuvši u nas reč pomirenja. 
Tako smo mi poslani mesto Hrista, kao da Bog govori kroz nas; molimo vas u ime Hristovo pomirite se s Bogom. 
Jer Onog koji ne znaše greha nas radi učini grehom, da mi budemo pravda Božja u Njemu. 
