2. Korinćanima.
6.
Molimo vas, pak, kao pomagači da ne primite uzalud blagodat Božiju. 
Jer On govori: U vreme najbolje poslušah te, i u dan spasenja pomogoh ti. Evo sad je vreme najbolje, evo sad je dan spasenja! 
Nikakvo ni u čemu ne dajete spoticanje, da se služba ne kudi; 
nego u svemu pokažite se kao sluge Božije, u trpljenju mnogom, u nevoljama, u bedama, u tesnotama, 
u ranama, u tamnicama, u bunama, u trudovima, u nespavanju, u postu, 
u čistoti, u razumu, u podnošenju, u dobroti, u Duhu svetom, u ljubavi istinitoj, 
u reči istine, u sili Božjoj, s oružjem pravde i nadesno i nalevo, 
slavom i sramotom, kuđenjem i pohvalom, kao varalice i istiniti, 
kao neznani i poznati, kao oni koji umiru i evo smo živi, kao nakaženi, a ne umoreni, 
kao žalosni, a koji se jednako vesele, kao siromašni, a koji mnoge obogaćavaju, kao oni koji ništa nemaju a sve imaju. 
Usta naša otvoriše se k vama, Korinćani, i srce naše rasprostrani se. 
Vama nije tesno mesto u nama, ali vam je tesno u srcima vašim. 
A da mi vratite (kao deci govorim), rasprostranite se i vi. 
Ne vucite u tuđem jarmu nevernika; jer šta ima pravda s bezakonjem? Ili kakvu zajednicu ima videlo s tamom? 
Kako li se slaže Hristos s Velijarom? Ili kakav udeo ima verni s nevernikom? 
Ili kako se udara crkva Božja s idolima? Jer ste vi crkve Boga Živoga, kao što reče Bog: Useliću se u njih, i živeću u njima, i biću im Bog, i oni će biti moj narod. 
Zato iziđite između njih i odvojte se, govori Gospod, i ne dohvatajte se do nečistote, i ja ću vas primiti, 
I biću vam Otac, i vi ćete biti moji sinovi i kćeri, govori Gospod Svedržitelj. 
