Priče Solomunove.
29.
Čovek koji po karanju ostaje tvrdoglav, ujedanput će propasti, da neće biti leka. 
Kad se umnožavaju pravednici, veseli se narod; a kad vlada bezbožnik, uzdiše narod. 
Ko ljubi mudrost, veseli oca svog; a ko se druži s kurvama, rasipa svoje dobro. 
Car pravdom podiže zemlju; a ko uzima mito, satire je. 
Ko laska prijatelju svom, razapinje mrežu nogama njegovim. 
U grehu je zlog čoveka zamka, a pravednik peva i veseli se. 
Pravednik razume parbu nevoljnih, a bezbožnik ne mari da zna. 
Podsmevači raspaljuju grad, a mudri utišavaju gnev. 
Mudar čovek kad se pre s ludim, ili se srdio ili smejao, nema mira. 
Krvopije mrze na bezazlenoga, a pravi se brinu za dušu njegovu. 
Sav gnev svoj izliva bezumnik, a mudri ustavlja ga natrag. 
Koji knez sluša lažne reči, sve su mu sluge bezbožne. 
Siromah i koji daje na dobit sretaju se; obojici Gospod prosvetljuje oči. 
Koji car pravo sudi siromasima, njegov će presto stajati doveka. 
Prut i kar daju mudrost, a dete pusto sramoti mater svoju. 
Kad se umnožavaju bezbožnici, umnožavaju se gresi, a pravednici će videti propast njihovu. 
Karaj sina svog, i smiriće te, i učiniće milinu duši tvojoj. 
Kad nema utvare, rasipa se narod; a ko drži zakon, blago njemu! 
Rečima se ne popravlja sluga, jer ako i razume, opet ne sluša. 
Jesi li video čoveka naglog u besedi svojoj? Više ima nadanja od bezumnog nego od njega. 
Ako ko mazi slugu od malena, on će najposle biti sin. 
Gnevljiv čovek zameće svađu, i ko je naprasit, mnogo greši. 
Oholost ponižuje čoveka, a ko je smeran duhom, dobija slavu. 
Ko deli s lupežem, mrzi na svoju dušu, čuje prokletstvo i ne prokazuje. 
Strašljiv čovek meće sebi zamku; a ko se u Gospoda uzda, biće u visokom zaklonu. 
Mnogi traže lice vladaočevo, ali je od Gospoda sud svakome. 
Pravednima je mrzak nepravednik, a bezbožniku je mrzak ko pravo hodi. 
