Psalmi.
10.
Zašto, Gospode, stojiš daleko, kriješ se kad je nevolja? 
S oholosti bezbožnikove muči se ubogi; hvataju se ubogi prevarom koju izmišljaju bezbožnici. 
Jer se bezbožnik diči željom duše svoje, grabljivca pohvaljuje. 
Bezbožnik u obesti svojoj ne mari za Gospoda: „On ne vidi”. Nema Boga u mislima njegovim. 
Svagda su putevi njegovi krivi; za sudove Tvoje ne zna; na neprijatelje svoje neće ni da gleda. 
U srcu svom kaže: Neću posrnuti; zlo neće doći nikad. 
Usta su mu puna nevaljalih reči, prevare i uvrede, pod jezikom je njegovim muka i pogibao. 
Sedi u zasedi iza kuće; u potaji ubija pravoga; oči njegove vrebaju ubogoga. 
Sedi u potaji kao lav u pećini; sedi u zasedi da uhvati ubogoga; hvata ubogoga uvukavši ga u mrežu svoju. 
Pritaji se, prilegne, i ubogi padaju u jake nokte njegove. 
Kaže u srcu svom: „Bog je zaboravio, okrenuo je lice svoje, neće videti nikad.” 
Ustani Gospode! Digni ruku svoju, ne zaboravi nevoljnih. 
Zašto bezbožnik da ne mari za Boga govoreći u srcu svom da Ti nećeš videti? 
Ti vidiš; jer gledaš uvrede i muke i pišeš ih na ruci. Tebi predaje sebe ubogi; siroti Ti si pomoćnik. 
Satri mišicu bezbožnom i zlom, da se traži i ne nađe bezbožnost njegova. 
Gospod je car svagda, doveka, nestaće neznabožaca sa zemlje njegove. 
Gospode! Ti čuješ želje ništih; utvrdi srce njihovo; otvori uho svoje, 
Da daš sud siroti i nevoljniku, da prestanu goniti čoveka sa zemlje. 
