Priče Solomunove.
18.
Čovek samovoljan traži šta je njemu milo i meša se u svašta. 
Bezumniku nije mio razum nego da se javlja srce njegovo. 
Kad dođe bezbožnik, dođe i rug, i prekor sa sramotom. 
Reči su iz usta čovečijih duboka voda, izvor je mudrosti potok koji se razliva. 
Nije dobro gledati bezbožniku ko je, da se učini krivo pravom na sudu. 
Usne bezumnikove pristaju u svađu, i usta njegova dozivaju boj. 
Bezumniku su usta njegova pogibao, i usne njegove pruglo duši njegovoj. 
Reči su opadačeve kao izbijenih, ali silaze unutra u trbuh. 
I ko je nemaran u poslu svom brat je raspikući. 
Tvrda je kula ime Gospodnje. K Njemu će pobeći pravednik, i biće u visokom zaklonu. 
Bogatstvo je bogatom jak grad i kao visok zid u njegovoj misli. 
Pred propast podiže se srce čoveka, a pre slave ide smernost. 
Ko odgovara pre nego čuje, tome je ludost i sramota. 
Duh čovečiji snosi bol svoj; a duh oboren ko će podignuti? 
Srce razumnog čoveka dobavlja znanje, i uho mudrih traži znanje. 
Dar čoveku širi mesto i vodi ga pred vlastelje. 
Pravedan se čini ko je prvi u svojoj raspri, ali kad dođe bližnji njegov, ispituje se. 
Raspre prekida žreb, i između silnih rasuđuje. 
Uvređen je brat kao tvrd grad, i svađa je kao prevornica na dvoru. 
Svakom se trbuh siti plodom usta njegovih, dohotkom od usna svojih siti se. 
Smrt je i život u vlasti jeziku, i ko ga miluje, ješće plod njegov. 
Ko je našao ženu, našao je dobro i dobio ljubav od Gospoda. 
Siromah govori moleći, a bogat odgovara oštro. 
Ko ima prijatelja, valja da postupa prijateljski, jer ima prijatelja vernijih od brata. 
