Priče Solomunove.
4.
Slušajte, deco, nastavu očevu, i pazite da biste poznali mudrost. 
Jer vam dobru nauku dajem, ne ostavljajte zakon moj. 
Kad bejah sin u oca svog mlad, i jedinac u matere svoje, 
On me učaše i govoraše mi: Neka primi srce tvoje reči moje, drži zapovesti moje i bićeš živ. 
Pribavi mudrost, pribavi razum; ne zaboravljaj i ne odstupaj od reči usta mojih. 
Nemoj je ostaviti, i čuvaće te, ljubi je, i hraniće te. 
Mudrost je glavno; pribavi mudrost, i za sve imanje svoje pribavi razum. 
Podiži je i ona će te uzvisiti, proslaviće te kad je zagrliš. 
Metnuće ti na glavu venac od milina, krasnu krunu daće ti. 
Slušaj, sine moj, i primi reči moje, i umnožiće ti se godine životu. 
Učim te putu mudrosti, vodim te stazama pravim. 
Kad ushodiš, neće se stezati koraci tvoji, i ako potrčiš nećeš se spotaknuti. 
Drži se nastave i ne puštaj, čuvaj je, jer ti je život. 
Ne idi na stazu bezbožničku i putem nevaljalih ljudi ne stupaj. 
Ostavi ga, ne hodi po njemu, ukloni se od njega i mini ga. 
Jer ne spavaju ako ne učine zla, i ne dolazi im san ako koga ne obore. 
Jer jedu hleb bezbožnosti i piju vino nasilja. 
A put je pravednički kao svetlo videlo, koje sve većma svetli dok ne bude pravi dan. 
A put je bezbožnički kao mrak, ne znaju na šta će se spotaknuti. 
Sine moj, slušaj reči moje, prigni uho svoje besedi mojoj. 
Da ti ne odlaze iz očiju; čuvaj ih usred srca svog. 
Jer su život onima koji ih nalaze i zdravlje svemu telu njihovom. 
Svrh svega što se čuva čuvaj srce svoje, jer iz njega izlazi život. 
Ukloni od usta svojih opačinu i od usana svojih nevaljalstvo udalji. 
Oči tvoje neka gledaju upravo i veđe tvoje neka se upravljaju pravo pred tobom. 
Meri stazu nogama svojim, i svi putevi tvoji neka su poravnjeni. 
Ne svrći ni nadesno ni nalevo, odvraćaj nogu svoju oda zla. 
