Jovan.
11.
Beše pak jedan bolesnik, Lazar iz Vitanije iz sela Marije i Marte, sestre njene. 
(A Marija, koje brat Lazar bolovaše, beše ona što pomaza Gospoda mirom i otre noge Njegove svojom kosom.) 
Onda poslaše sestre k Njemu govoreći: Gospode! Gle, onaj koji Ti je mio bolestan je. 
A kad ču Isus, reče: Ova bolest nije na smrt, nego na slavu Božiju, da se proslavi Sin Božji s nje. 
A Isus ljubljaše Martu i sestru njenu i Lazara. 
A kad ču da je bolestan, tada osta dva dana na onom mestu gde beše. 
A potom reče učenicima: Hajdemo opet u Judeju. 
Učenici Mu rekoše: Ravi! Sad Judejci htedoše da Te ubiju kamenjem, pa opet hoćeš da ideš onamo? 
Isus odgovori: Nije li dvanaest sahata u danu? Ko danju ide ne spotiče se, jer vidi videlo ovog sveta; 
a ko ide noću spotiče se, jer nema videla u njemu. 
Ovo kaza, i potom im reče: Lazar, naš prijatelj, zaspa; nego idem da ga probudim. 
Onda Mu rekoše učenici Njegovi: Gospode! Ako je zaspao, ustaće. 
A Isus im reče za smrt njegovu, a oni mišljahu da govori za spavanje sna. 
Tada im Isus kaza upravo: Lazar umre. 
I milo mi je vas radi što nisam bio onamo da verujete; nego hajdemo k njemu. 
Onda Toma, koji se zvaše Blizanac, reče učenicima: Hajdemo i mi da pomremo s njim. 
A kad dođe Isus nađe ga, a on već četiri dana u grobu. 
(A Vitanija beše blizu Jerusalima oko petnaest potrkališta.) 
I mnogi od Judejaca behu došli k Marti i Mariji da ih teše za bratom njihovim. 
Kad Marta dakle ču da Isus ide, izađe preda Nj, a Marija seđaše doma. 
Onda reče Marta Isusu: Gospode! Da si Ti bio ovde ne bi moj brat umro. 
A i sad znam da šta zaišteš u Boga daće ti Bog. 
Isus joj reče: Brat će tvoj ustati. 
Marta Mu reče: Znam da će ustati o vaskrsenju, u poslednji dan. 
A Isus joj reče: Ja sam vaskrsenje i život; koji veruje mene ako i umre živeće. 
I nijedan koji živi i veruje mene neće umreti vavek. Veruješ li ovo? 
Reče Mu: Da, Gospode! Ja verovah da si Ti Hristos, Sin Božji koji je trebalo da dođe na svet. 
I ovo rekavši otide te zovnu tajno Mariju, sestru svoju govoreći: Učitelj je došao, i zove te. 
A ona kad ču, usta brzo i otide k Njemu. 
Jer Isus još ne beše došao u selo, nego beše na onom mestu gde Ga srete Marta. 
A Judejci onda koji behu s njom u kući i tešahu je, kad videše Mariju da brzo usta i iziđe, pođoše za njom govoreći da ide na grob da plače onamo. 
A Marija kako dođe gde beše Isus, i vide Ga, pade na noge Njegove govoreći Mu: Gospode! Da si Ti bio ovde, ne bi umro moj brat. 
Onda Isus kad je vide gde plače, i gde plaču Judejci koji dođoše s njom, zgrozi se u duhu, i sam postade žalostan. 
I reče: Gde ste ga metnuli? Rekoše Mu: Gospode! Hajde da vidiš. 
Udariše suze Isusu. 
Onda Judejci govorahu: Gledaj kako ga ljubljaše, 
a neki od njih rekoše: Ne mogaše li ovaj koji otvori oči slepcu učiniti da i ovaj ne umre? 
A Isus opet se zgrozi u sebi, i dođe na grob; a beše pećina, i kamen ležaše na njoj. 
Isus reče: Uzmite kamen. Reče Mu Marta, sestra onog što je umro: Gospode! Već smrdi; jer su četiri dana kako je umro. 
Isus joj reče: Ne rekoh li ti da ako veruješ videćeš slavu Božju? 
Uzeše, dakle, kamen gde ležaše mrtvac; a Isus podiže oči gore, i reče: Oče! Hvala Ti što si me uslišio. 
A ja znadoh da me svagda slušaš; nego rekoh naroda radi koji ovde stoji, da veruju da si me Ti poslao. 
I ovo rekavši zovnu glasno: Lazare! Iziđi napolje. 
I iziđe mrtvac obavit platnom po rukama i po nogama, i lice njegovo ubrusom povezano. Isus im reče: Razrešite ga i pustite nek ide. 
Onda mnogi od Judejaca koji behu došli k Mariji i videše šta učini Isus, verovaše Ga. 
A neki od njih otidoše k farisejima i kazaše im šta učini Isus. 
Onda glavari sveštenički i fariseji sabraše skupštinu, i govorahu: Šta ćemo činiti? Čovek ovaj čini mnoga čudesa. 
Ako ga ostavimo tako, svi će ga verovati; pa će doći Rimljani i uzeti nam zemlju i narod. 
A jedan od njih, po imenu Kajafa, koji one godine beše poglavar sveštenički, reče im: Vi ne znate ništa; 
i ne mislite da je nama bolje da jedan čovek umre za narod, negoli da narod sav propadne. 
A ovo ne reče sam od sebe, nego, budući poglavar sveštenički one godine, proreče da Isusu valja umreti za narod; 
i ne samo za narod, nego da i rasejanu decu Božiju skupi ujedno. 
Od toga, dakle, dana dogovoriše se da Ga ubiju. 
A Isus više ne hođaše javno po Judejcima, nego odande otide u kraj blizu pustinje u grad po imenu Jefrem, i onde hođaše s učenicima svojim. 
A beše blizu pasha jevrejska, i mnogi iz onog kraja dođoše u Jerusalim pre pashe da se očiste. 
Tada tražahu Isusa, i stojeći u crkvi govorahu među sobom: Šta mislite vi zašto ne dolazi na praznik? 
A glavari sveštenički i fariseji izdaše zapovest ako Ga ko opazi gde je, da javi da Ga uhvate. 
