Plač Jeremijin.
5.
Opomeni se, Gospode, šta nas zadesi; pogledaj i vidi sramotu našu. 
Nasledstvo naše privali se tuđincima, domovi naši inostrancima. 
Postasmo sirote, bez oca, matere naše kao udovice. 
Svoju vodu pijemo za novce, svoja drva kupujemo. 
Na vratu nam je jaram, i gone nas; umoreni nemamo odmora. 
Pružamo ruku k Misircima i Asircima, da se nasitimo hleba. 
Oci naši zgrešiše, i nema ih, a mi nosimo bezakonja njihova. 
Robovi nam gospodare, nema nikoga da izbavi iz ruku njihovih. 
Sa strahom za život svoj od mača u pustinji donosimo sebi hleb. 
Koža nam pocrne kao peć od ljute gladi. 
Sramote žene na Sionu i devojke po gradovima Judinim. 
Knezove vešaju svojim rukama, ne poštuju lice staračko. 
Mladiće uzimaju pod žrvnje, i deca padaju pod drvima. 
Staraca nema više na vratima, ni mladića na pevanju. 
Nesta radosti srcu našem, igra naša pretvori se u žalost. 
Pade venac s glave naše; teško nama, što zgrešismo! 
Stoga je srce naše žalosno, stoga oči naše potamneše, 
Sa gore Siona, što opuste, i lisice idu po njoj. 
Ti, Gospode, ostaješ doveka, presto Tvoj od kolena do kolena. 
Zašto hoćeš da nas zaboraviš doveka, da nas ostaviš zadugo? 
Obrati nas, Gospode, k sebi, i obratićemo se; ponovi dane naše kako behu pre. 
Jer eda li ćeš nas sasvim odbaciti i gneviti se na nas veoma? 
