Jov.
19.
A Jov odgovori i reče: 
Dokle ćete mučiti dušu moju i satirati me rečima? 
Već ste me deset puta naružili; nije vas stid što tako navaljujete na me? 
Ali ako sam doista pogrešio, pogreška će moja ostati kod mene. 
Ako li se još hoćete da dižete na me i da me korite mojom sramotom, 
Onda znajte da me je Bog oborio i mrežu svoju razapeo oko mene. 
Eto, vičem na nepravdu, ali se ne slušam; vapim, ali nema suda. 
Zagradio je put moj da ne mogu proći; na staze moje metnuo je mrak. 
Svukao je s mene slavu moju i skinuo venac s glave moje. 
Porušio me je od svuda, da me nema; i kao drvo iščupao je nadanje moje. 
Raspalio se na me gnev Njegov, i uzeo me je među neprijatelje svoje. 
Vojske Njegove dođoše sve zajedno i nasuše k sebi put k meni, stadoše u logor okolo šatora mog. 
Braću moju udaljio je od mene, i znanci moji tuđe se od mene. 
Bližnji moji ostaviše me, i znanci moji zaboraviše me. 
Domašnji moji i moje sluškinje gledaju me kao tuđina; stranac sam u očima njihovim. 
Zovem slugu svog, a on se ne odziva, a molim ga ustima svojim. 
Dah je moj mrzak ženi mojoj, a preklinjem je sinovima utrobe svoje. 
Ni deca ne haju za me; kad ustanem, ruže me. 
Mrzak sam svima nevernim svojim, i koje ljubljah postaše mi protivnici. 
Za kožu moju kao za meso moje prionuše kosti moje; jedva osta koža oko zuba mojih. 
Smilujte se na me, smilujte se na me, prijatelji moji, jer se ruka Božija dotakla mene. 
Zašto me gonite kao Bog, i mesa mog ne možete da se nasitite? 
O kad bi se napisale reči moje! Kad bi se stavile u knjigu! 
Pisaljkom gvozdenom i olovom na kamenu za večni spomen kad bi se urezale! 
Ali znam da je živ moj Iskupitelj, i na posledak da će stati nad prahom. 
I ako se ova koža moja i raščini, opet ću u telu svom videti Boga. 
Ja isti videću Ga, i oči moje gledaće Ga, a ne druge. A bubrega mojih nestaje u meni. 
Nego bi trebalo da kažete: Zašto ga gonimo? Kad je koren besede u meni. 
Bojte se mača; jer je mač osveta za bezakonje; i znajte da ima sud. 
