Luka.
18.
Kaza im pak i priču kako se treba svagda moliti Bogu, i ne dati da dotuži, 
govoreći: U jednom gradu beše jedan sudija koji se Boga ne bojaše i ljudi ne stiđaše. 
A u onom gradu beše jedna udovica i dolažaše k njemu govoreći: Ne daj me mom suparniku. 
I ne htede zadugo. A najposle reče u sebi: Ako se i ne bojim Boga i ljudi ne sramim, 
no budući da mi dosađuje ova udovica, odbraniću je, da mi jednako ne dolazi i ne dosađuje. 
Tada reče Gospod: Čujte šta govori nepravedni sudija. 
A kamoli Bog neće odbraniti izbranih svojih koji Ga mole dan i noć? 
Kažem vam da će ih odbraniti brzo. Ali Sin čovečiji kad dođe hoće li naći veru na zemlji? 
A i drugima koji mišljahu za sebe da su pravednici i druge uništavahu kaza priču ovu: 
Dva čoveka uđoše u crkvu da se mole Bogu, jedan farisej i drugi carinik. 
Farisej stade i moljaše se u sebi ovako: Bože! Hvalim te što ja nisam kao ostali ljudi: hajduci, nepravednici, preljubočinci ili kao ovaj carinik. 
Postim dvaput u nedelji; dajem desetak od svega što imam. 
A carinik izdaleka stajaše, i ne htede ni očiju podignuti na nebo, nego bijaše prsi svoje govoreći: Bože! Milostiv budi meni grešnome. 
Kažem vam da ovaj otide opravdan kući svojoj, a ne onaj. Jer svaki koji se sam podiže poniziće se; a koji se sam ponižuje podignuće se. 
Donošahu k Njemu i decu da ih se dotakne; a kad videše učenici, zapretiše im. 
A Isus dozvavši ih reče: Pustite decu neka dolaze k meni, i ne branite im; jer je takvih carstvo Božije. 
I kažem vam zaista: koji ne primi carstvo Božije kao dete, neće ući u njega. 
I zapita Ga jedan knez govoreći: Učitelju blagi! Šta da učinim da nasledim život večni? 
A Isus reče mu: Što me zoveš blagim? Niko nije blag osim jednog Boga. 
Zapovesti znaš: ne čini preljube; ne ubij; ne ukradi; ne svedoči lažno; poštuj oca i mater svoju. 
A on reče: Sve sam ovo sačuvao od mladosti svoje. 
A kad to ču Isus reče mu: Još ti jedno nedostaje: prodaj sve što imaš i razdaj siromasima; i imaćeš blago na nebu; i hajde za mnom. 
A kad on ču to postade žalostan, jer beše vrlo bogat. 
A kad ga vide Isus gde postade žalostan, reče: Kako je teško ući u carstvo Božije onima koji imaju bogatstvo! 
Lakše je kamili proći kroz iglene uši negoli bogatom ući u carstvo Božije. 
A oni koji slušahu rekoše: Ko se dakle može spasti? 
A On reče: Šta je u ljudi nemoguće u Boga je moguće. 
A Petar reče: Eto mi smo ostavili sve i za Tobom idemo. 
A On im reče: Zaista vam kažem: nema nijednoga koji bi ostavio kuću, ili roditelje, ili braću, ili sestre, ili ženu, ili decu carstva radi Božijeg, 
koji neće primiti više u ovo vreme, i na onom svetu život večni. 
Uze pak dvanaestoricu i reče im: Evo idemo gore u Jerusalim, i sve će se svršiti što su proroci pisali za Sina čovečijeg. 
Jer će Ga predati neznabošcima, i narugaće Mu se, i ružiće Ga, i popljuvaće Ga, 
i biće Ga, i ubiće Ga; i treći dan ustaće. 
I oni ništa od toga ne razumeše, i beseda ova beše od njih sakrivena, i ne razumeše šta im se kaza. 
A kad se približi k Jerihonu, jedan slepac seđaše kraj puta proseći. 
A kad ču narod gde prolazi zapita: Šta je to? 
I kazaše mu da Isus Nazarećanin prolazi. 
I povika govoreći: Isuse, sine Davidov! Pomiluj me. 
I prećahu mu oni što iđahu napred da ućuti; a on još više vikaše: Sine Davidov! Pomiluj me. 
I Isus stade i zapovedi da Mu ga dovedu; a kad Mu se približi, zapita ga 
govoreći: Šta hoćeš da ti učinim? A on reče: Gospode! Da progledam. 
A Isus reče: Progledaj; vera tvoja pomože ti. 
I odmah progleda, i pođe za Njim hvaleći Boga. I svi ljudi koji videše hvaljahu Boga. 
