Priče Solomunove.
20.
Vino je podsmevač i silovito piće nemirnik, i ko god za njim luta neće biti mudar. 
Strah je carev kao rika mladog lava; ko ga draži, greši svojoj duši. 
Slava je čoveku da se okani svađe; a ko je god bezuman, upleće se. 
Radi zime lenivac ne ore; prosi o žetvi, i ništa ne dobija. 
Savet je u srcu čovečijem duboka voda, ali čovek razuman crpe ga. 
Najviše ljudi hvali se svojom dobrotom; ali ko će naći čoveka istinitog? 
Pravednik jednako hodi u bezazlenosti svojoj; blago sinovima njegovim posle njega! 
Car sedeći na prestolu sudskom rasipa očima svojim svako zlo. 
Ko može reći: Očistio sam srce svoje, čist sam od greha svog? 
Dvojak poteg i dvojaka mera, oboje je mrsko Gospodu. 
Po delima svojim poznaje se i dete hoće li biti čisto i hoće li biti pravo delo njegovo. 
Uho koje čuje, i oko koje vidi, oboje je Gospod načinio. 
Ne ljubi sna, da ne osiromašiš; otvaraj oči svoje, i bićeš sit hleba. 
Ne valja, ne valja, govori ko kupuje, a kad otide onda se hvali. 
Ima zlata i mnogo bisera, ali su mudre usne najdragoceniji nakit. 
Uzmi haljinu onome koji se podjemči za tuđina, uzmi zalog od njega za tuđinku. 
Sladak je čoveku hleb od prevare, ali mu se posle napune usta peska. 
Misli se utvrđuju savetom; zato razumno ratuj. 
Ko otkriva tajnu, postupa neverno; zato se ne mešaj s onim koji razvaljuje usta. 
Ko psuje oca svog ili mater svoju, njegov će se žižak ugasiti u crnom mraku. 
Nasledstvo koje se iz početka brzo dobija, ne biva na posletku blagosloveno. 
Ne govori: Vratiću zlo. Čekaj Gospoda, i sačuvaće te. 
Mrzak je Gospodu dvojak poteg, merila lažna nisu dobra. 
Od Gospoda su koraci čovečji, a čovek kako će razumeti put njegov? 
Zamka je čoveku da proždre svetinju, i posle zaveta opet da traži. 
Mudar car rasipa bezbožnike i pušta na njih kolo. 
Videlo je Gospodnje duša čovečija, istražuje sve što je u srcu. 
Milost i istina čuvaju cara, i milošću podupire svoj presto. 
Slava je mladićima sila njihova, a starcima čast seda kosa. 
Modrice od boja i udarci koji prodiru do srca jesu lek zlome. 
