Luka.
23.
I ustavši njih sve mnoštvo, odvedoše Ga k Pilatu. 
I počeše Ga tužiti govoreći: Ovog nađosmo da otpađuje narod naš, i zabranjuje davati ćesaru danak, i govori da je on Hristos car. 
A Pilat Ga zapita: Ti li si car judejski? A On odgovarajući reče mu: Ti kažeš. 
A Pilat reče glavarima svešteničkim i narodu: Ja ne nalazim nikakve krivice na ovom čoveku. 
A oni navaljivahu govoreći: On buni ljude učeći po svoj Judeji počevši od Galileje dovde. 
A Pilat čuvši za Galileju zapita: Zar je on Galilejac? 
I razumevši da je iz područja Irodovog posla Ga Irodu, koji takođe beše u Jerusalimu onih dana. 
A Irod, videvši Isusa, bi mu vrlo milo; jer je odavno želeo da Ga vidi, jer je mnogo slušao za Njega, i nadaše se da će videti od Njega kakvo čudo. 
I pita Ga mnogo koje za šta; ali mu On ništa ne odgovori. 
A glavari sveštenički i književnici stajahu, i jednako tužahu Ga. 
A Irod osramotivši Ga sa svojim vojnicima, i narugavši Mu se, obuče Mu belu haljinu, i posla Ga natrag Pilatu. 
I u taj se dan pomiriše Pilat i Irod među sobom; jer pre behu u zavadi. 
A Pilat sazvavši glavare svešteničke i knezove i narod 
reče im: Dovedoste mi ovog čoveka kao koji narod otpađuje, i eto ja ga pred vama ispitah, i ne nalazim na ovom čoveku nijednu krivicu što vi na njega govorite; 
a ni Irod, jer sam ga slao k njemu; i eto se ne nalazi ništa da je učinio što bi zasluživalo smrt. 
Dakle, da ga izbijem pa da pustim. 
A trebaše o svakom prazniku pashe da im pusti po jednog sužnja. 
Ali narod sav povika govoreći: Uzmi ovog, a pusti nam Varavu; 
koji beše bačen u tamnicu za nekakvu bunu učinjenu u gradu i za krv. 
A Pilat opet reče da bi on hteo pustiti Isusa. 
A oni vikahu govoreći: Raspni ga, raspni. 
A on im treći put reče: Kakvo je dakle on zlo učinio? Ja ništa na njemu ne nađoh što bi zasluživalo smrt; dakle da ga izbijem pa da pustim. 
A oni jednako navaljivahu s velikom vikom, i iskahu da se Ga razapne; i nadvlada vika njihova i glavara svešteničkih. 
I Pilat presudi da bude kao što oni ištu. 
I pusti onog što iskahu, koji beše bačen u tamnicu za bunu i za krv; a Isusa ostavi na njihovu volju. 
I kad Ga povedoše, uhvatiše nekog Simona Kirinca koji iđaše iz polja, i metnuše na njega krst da nosi za Isusom. 
A za Njim iđaše mnoštvo naroda i žena, koje plakahu i naricahu za Njim. 
A Isus obazrevši se na njih reče: Kćeri jerusalimske! Ne plačite za mnom, nego plačite za sobom i za decom svojom. 
Jer gle, idu dani u koje će se reći: Blago nerotkinjama, i utrobama koje ne rodiše, i sisama koje ne dojiše. 
Tada će početi govoriti gorama: Padnite na nas; i bregovima: Pokrijte nas. 
Jer kad se ovako radi od sirovog drveta, šta će biti od suvog? 
Vođahu pak i druga dva zločinca da pogube s Njim. 
I kad dođoše na mesto koje se zvaše kosturnica, onde razapeše Njega i zločince, jednog s desne strane a drugog s leve. 
A Isus govoraše: Oče! Oprosti im; jer ne znadu šta čine. A deleći Njegove haljine bacahu kocke. 
I narod stajaše te gledaše, a i knezovi s njima rugahu Mu se govoreći: Drugima pomože, neka pomogne i sebi, ako je on Hristos, izbranik Božji. 
A i vojnici Mu se rugahu, i pristupahu k Njemu i davahu Mu ocat, 
i govorahu: Ako si ti car judejski pomozi sam sebi. 
A beše nad Njim i natpis napisan slovima grčkim i latinskim i jevrejskim: Ovo je car judejski. 
A jedan od obešenih zločinaca huljaše na Njega govoreći: Ako si ti Hristos pomozi sebi i nama. 
A drugi odgovarajući ćutkaše ga i govoraše: Zar se ti ne bojiš Boga, kad si i sam osuđen tako? 
I mi smo još pravedno osuđeni; jer primamo po svojim delima kao što smo zaslužili; ali On nikakvo zlo nije učinio. 
I reče Isusu: Opomeni me se, Gospode, kad dođeš u carstvo svoje. 
I reče mu Isus: Zaista ti kažem: danas ćeš biti sa mnom u raju. 
A beše oko šestog sahata, i tama bi po svoj zemlji do sahata devetog. 
I pomrča sunce, i zaves crkveni razdre se napola. 
I povikavši Isus glasno reče: Oče! U ruke Tvoje predajem duh svoj. I rekavši ovo izdahnu. 
A kad vide kapetan šta bi, stade hvaliti Boga govoreći: Zaista ovaj čovek beše pravednik. 
I sav narod koji se beše skupio da gleda ovo, kad vide šta biva, vrati se bijući se u prsi svoje. 
A svi Njegovi znanci stajahu izdaleka, i žene koje behu išle za Njim iz Galileje, i gledahu ovo. 
I gle, čovek, po imenu Josif, savetnik, čovek dobar i pravedan, 
(on ne beše pristao na njihov savet i na posao) iz Arimateje grada judejskog, koji i sam čekaše carstvo Božije, 
on pristupivši k Pilatu zaiska telo Isusovo. 
I skide Ga, i obavi platnom, i metnu Ga u grob isečen, u kome niko ne beše nikad metnut. 
I dan beše petak, i subota osvitaše. 
A žene koje behu došle s Isusom iz Galileje, idoše za Josifom, i videše grob i kako se telo metnu. 
Vrativši se pak pripraviše mirise i miro. I u subotu dakle ostaše na miru po zakonu. 
