Dela apostolska.
20.
A pošto se utiša buna, dozva Pavle učenike, i utešivši ih oprosti se s njima, i iziđe da ide u Makedoniju. 
I prošavši one zemlje, i svetovavši ih mnogim rečima, dođe u Grčku. 
Poživevši pak onamo tri meseca stadoše mu Jevreji raditi o glavi kad htede da se odveze u Siriju, i namisli da se vrati preko Makedonije. 
I pođe s njim do Azije Sosipatar Pirov iz Verije, i Aristarh i Sekund iz Soluna, i Gaj iz Derve i Timotije, i Tihik i Trofim iz Azije. 
Ovi otišavši napred čekahu nas u Troadi. 
A mi se odvezosmo posle dana presnih hlebova iz Filibe, i dođosmo k njima u Troadu za pet dana, i onde ostasmo sedam dana. 
A u prvi dan nedelje, kad se sabraše učenici da lome hleb, govoraše im Pavle, jer htede sutradan da pođe, i proteže besedu do ponoći. 
I behu mnoge sveće gore u sobi gde se bejasmo sabrali. 
A seđaše na prozoru jedno momče, po imenu Evtih, nadvladano od tvrdog sna, i kad Pavle govoraše mnogo, naže se u snu i pade dole s trećeg poda, i digoše ga mrtva. 
A Pavle sišavši pade na nj, i zagrlivši ga reče: Ne bunite se, jer je duša njegova u njemu. 
Onda iziđe gore, i prelomivši hleb okusi, i dovoljno govori do same zore, i tako otide. 
A momče dovedoše živo, i utešiše se ne malo. 
A mi došavši u lađu odvezosmo se u As, i odande htesmo da uzmemo Pavla; jer tako beše zapovedio, hoteći sam da ide pešice. 
A kad se sasta s nama u Asu, uzesmo ga, i dođosmo u Mitilinu. 
I odande odvezavši se dođosmo sutradan prema Hiju; a drugi dan odvezosmo se u sam, i noćismo u Trigiliju; i sutradan dođosmo u Milit. 
Jer Pavle namisli da prođemo mimo Efes da se ne bi zadržao u Aziji; jer hićaše, ako bude moguće, da bude o Trojičinu dne u Jerusalimu. 
Ali iz Milita posla u Efes i dozva starešine crkvene. 
I kad dođoše k njemu, reče im: Vi znate od prvog dana kad dođoh u Aziju kako s vama jednako bih 
služeći Gospodu sa svakom poniznosti i mnogim suzama i napastima koje mi se dogodiše od Jevreja koji mi rađahu o glavi; 
kako ništa korisno ne izostavih da vam ne kažem i da vas naučim pred narodom i po kućama, 
svedočeći i Jevrejima i Grcima pokajanje k Bogu i veru u Gospoda našeg Isusa Hrista. 
I sad evo ja svezan Duhom idem u Jerusalim ne znajući šta će mi se u njemu dogoditi; 
osim da Duh Sveti po svim gradovima svedoči, govoreći da me okovi i nevolje čekaju. 
Ali se nizašta ne brinem, niti marim za svoj život, nego da svršim tečenje svoje s radošću i službu koju primih od Gospoda Isusa: da posvedočim jevanđelje blagodati Božje. 
I evo sad znam da više nećete videti moje lice, vi svi po kojima prolazih propovedajući carstvo Božje. 
Zato vam svedočim u današnji dan da sam ja čist od krvi sviju; 
jer ne izostavih da pokažem volju Božju. 
Pazite dakle na sebe i na sve stado u kome vas Duh Sveti postavi vladikama da pasete crkvu Gospoda i Boga koju steče krvlju svojom; 
jer ja ovo znam da će po odlasku mom ući među vas teški vuci koji neće štedeti stada; 
i između vas samih postaće ljudi koji će govoriti izvrnutu nauku da odvraćaju učenike za sobom. 
Zato gledajte i opominjite se da tri godine dan i noć ne prestajah učeći sa suzama svakog od vas. 
I sad vas, braćo, predajem Bogu i reči blagodati Njegove, koji može nazidati i dati vam nasledstvo među svima osvećenima. 
Srebra, ili zlata, ili ruha ni u jednog ne zaiskah. 
Sami znate da potrebi mojoj i onih koji su sa mnom bili poslužiše ove ruke moje. 
Sve vam pokazah da se tako valja truditi i pomagati nemoćnima, i opominjati se reči Gospoda Isusa koju On reče: Mnogo je blaženije davati negoli uzimati. 
I ovo rekavši kleče na kolena svoja sa svima njima i pomoli se Bogu. 
A sviju stade veliki plač i zagrlivši Pavla celivahu ga, 
žalosni najviše za reč koju reče da više neće videti lice njegovo; i otpratiše ga u lađu. 
