Jezekilj.
2.
I reče mi: Sine čovečji, ustani na noge da govorim s tobom. 
I uđe u me duh kad mi progovori, i postavi me na noge, i slušah Onog koji mi govoraše. 
I reče mi: Sine čovečji, ja te šaljem k sinovima Izrailjevim, k narodima odmetničkim, koji se odmetnuše mene; oni i oci njihovi biše mi neverni do ovog dana. 
K sinovima tvrdog obraza i upornog srca šaljem te ja, pa im reci: Tako veli Gospod; 
i poslušali ili ne poslušali, jer su dom odmetnički, neka znaju da je prorok bio među njima. 
I ti, sine čovečji, ne boj ih se niti se boj njihovih reči, što su ti uporni i kao trnje i živiš među skorpijama; ne boj se njihovih reči i ne plaši se od njih što su dom odmetnički. 
Nego im kaži reči moje, poslušali ili ne poslušali, jer su odmetnici. 
Ali ti, sine čovečji, slušaj šta ću ti kazati, ne budi nepokoran kao taj dom nepokorni; otvori usta, i pojedi šta ću ti dati. 
I pogledah, a to ruka pružena k meni, i gle, u njoj savijena knjiga. 
I razvi je preda mnom, i beše ispisana iznutra i spolja, i beše u njoj napisan plač i naricanje i jaoh. 
