Priče Solomunove.
14.
Mudra žena zida kuću svoju, a luda svojim rukama raskopava. 
Ko hodi pravo, boji se Gospoda; a ko je opak na svojim putevima, prezire Ga. 
U ustima je bezbožnikovim prut oholosti, a mudre čuvaju usta njihova. 
Gde nema volova, čiste su jasle; a obilata je letina od sile volovske. 
Istinit svedok ne laže, a lažan svedok govori laž. 
Podsmevač traži mudrost, i ne nahodi je; a razumnom je znanje lako naći. 
Idi od čoveka bezumnog, jer nećeš čuti pametne reči. 
Mudrost je pametnog da pazi na put svoj, a bezumlje je bezumnih prevara. 
Bezumnima je šala greh, a među pravednima je dobra volja. 
Srce svačije zna jad duše svoje; i u veselje njegovo ne meša se drugi. 
Dom bezbožnički raskopaće se, a koliba pravednih cvetaće. 
Neki se put čini čoveku prav, a kraj mu je put k smrti. 
I od smeha boli srce, i veselju kraj biva žalost. 
Puteva svojih nasitiće se ko je izopačenog srca, ali ga se kloni čovek dobar. 
Lud veruje svašta, a pametan pazi na svoje korake. 
Mudar se boji i uklanja se od zla, a bezuman navire i slobodan je. 
Nagao čovek čini bezumlje, a pakostan je čovek mrzak. 
Ludi nasleđuje bezumlje, a razboriti venčava se znanjem. 
Klanjaju se zli pred dobrima i bezbožni na vratima pravednog. 
Ubogi je mrzak i prijatelju svom, a bogati imaju mnogo prijatelja. 
Ko prezire bližnjeg svog greši; a ko je milostiv ubogima, blago njemu. 
Koji smišljaju zlo, ne lutaju li? A milost i vera biće onima koji smišljaju dobro. 
U svakom trudu ima dobitka, a govor usnama samo je siromaštvo. 
Mudrima je venac bogatstvo njihovo, a bezumlje bezumnih ostaje bezumlje. 
Istinit svedok izbavlja duše, a lažan govori prevaru. 
U strahu je Gospodnjem jako pouzdanje, i sinovima je utočište. 
Strah je Gospodnji izvor životu da se čovek sačuva od prugala smrtnih. 
U mnoštvu je naroda slava caru; a kad nestaje naroda, propast je vladaocu. 
Ko je spor na gnev, velika je razuma; a ko je nagao pokazuje ludost. 
Život je telu srce zdravo, a zavist je trulež u kostima. 
Ko čini krivo ubogome, sramoti Stvoritelja njegovog; a poštuje Ga ko je milostiv siromahu. 
Za zlo svoje povrgnuće se bezbožnik, a pravednik nada se i na samrti. 
Mudrost počiva u srcu razumnog čoveka, a šta je u bezumnima poznaje se. 
Pravda podiže narod, a greh je sramota narodima. 
Mio je caru razuman sluga, ali na sramotnog gnevi se. 
