Dela apostolska.
13.
A u crkvi koja beše u Antiohiji behu neki proroci i učitelji, to jest: Varnava i Simeun koji se zvaše Nigar, i Lukije Kirinac, i Manail odgajeni s Irodom četvorovlasnikom, i Savle. 
A kad oni služahu Gospodu i pošćahu, reče Duh Sveti: Odvojte mi Varnavu i Savla na delo na koje ih pozvah. 
Tada postivši i pomolivši se Bogu metnuše ruke na njih, i otpustiše ih. 
Ovi dakle poslani od Duha Svetog siđoše u Seleukiju, i odande otploviše u Kipar. 
I došavši u Salamin javiše reč Božju u zbornicama jevrejskim; a imahu i Jovana slugu. 
A kad prođoše ostrvo tja do Pafa, nađoše nekakvog čoveka vračara, i lažnog proroka, Jevrejina, kome beše ime Varisus, 
koji beše s namesnikom Srđem Pavlom, čovekom razumnim. Ovaj dozvavši Varnavu i Savla zaiska da čuje reč Božju. 
A Elima vračar (jer to znači ime njegovo) stade im se suprotiti, gledajući da odvrati namesnika od vere. 
A Savle koji se zvaše i Pavle, pun Duha Svetog pogledavši na nj 
reče: O napunjeni svakog lukavstva i svake pakosti, sine đavolji! Neprijatelju svake pravde! Zar ne prestaješ kvariti prave puteve Gospodnje? 
I sad eto ruke Gospodnje na te, i da budeš slep da ne vidiš sunce za neko vreme. I ujedanput napade na nj mrak i tama, i pipajući tražaše vođu. 
Tada namesnik, kad vide šta bi, verova, diveći se nauci Gospodnjoj. 
A kad se Pavle sa svojim društvom odveze iz Pafa, dođoše u Pergu pamfilijsku; a Jovan se odvoji od njih, i vrati se u Jerusalim. 
A oni otišavši iz Perge dođoše u Antiohiju pisidijsku, i ušavši u zbornicu u dan subotni sedoše. 
A po čitanju zakona i proroka poslaše starešine zborničke k njima govoreći: Ljudi braćo! Ako je u vama reč utehe za narod, govorite. 
A Pavle ustavši i mahnuvši rukom reče: Ljudi Izrailjci i koji se Boga bojite! Čujte. 
Bog naroda ovog izabra oce naše, i podiže narod kad behu došljaci u zemlji misirskoj, i rukom visokom izvede ih iz nje. 
I do četrdeset godina prehrani ih u pustinji. 
I zatrvši sedam naroda u zemlji hananskoj na kocke razdeli im zemlju njihovu. 
I potom na četiri stotine i pedeset godina dade im sudije do Samuila proroka. 
I od tada iskaše cara, i dade im Bog Saula, sina Kisovog, čoveka od kolena Venijaminovog, za četrdeset godina. 
I uklonivši njega podiže im Davida za cara, kome i reče svedočeći: Nađoh Davida sina Jesejevog, čoveka po srcu mom, koji će ispuniti sve volje moje. 
Od njegovog semena podiže Bog po obećanju Izrailju spasa Isusa; 
kad Jovan pred Njegovim dolaskom propoveda krštenje pokajanja svemu narodu Izrailjevom. 
I kad svršivaše Jovan tečenje svoje, govoraše: Ko mislite da sam ja nisam ja; nego evo ide za mnom, kome ja nisam dostojan razrešiti remen na obući Njegovoj. 
Ljudi braćo! Sinovi roda Avraamovog, i koji se među vama Boga boje! Vama se posla reč ovog spasenja. 
Jer oni što žive u Jerusalimu, i knezovi njihovi, ne poznaše Ovog i glasove proročke koji se čitaju svake subote, osudivši Ga izvršiše. 
I ne našavši nijedne krivice smrtne moliše Pilata da Ga pogubi. 
I kad svršiše sve što je pisano za Njega, skinuše Ga s drveta i metnuše u grob. 
A Bog vaskrse Ga iz mrtvih. 
I pokaziva se mnogo dana onima što izlaziše s Njim iz Galileje u Jerusalim, koji su sad svedoci Njegovi pred narodom. 
I mi vam javljamo obećanje koje bi očevima našim da je ovo Bog ispunio nama, deci njihovoj, podignuvši Isusa; 
kao što je napisano i u drugom psalmu: Ti si moj Sin, ja Te danas rodih. 
A da Ga iz mrtvih vaskrse da se više ne vrati u truljenje ovako kaže: Daću vam svetinju Davidovu vernu. 
Zato i na drugom mestu govori: Nećeš dati da Tvoj Svetac vidi truljenje. 
Jer David posluživši rodu svom po volji Božjoj umre, i metnuše ga kod otaca njegovih, i vide truljenje. 
A kog Bog podiže ne vide truljenje. 
Tako da vam je na znanje, ljudi braćo! Da se kroza Nj vama propoveda oproštenje greha. 
I od svega, od čega se ne mogoste opravdati u zakonu Mojsijevom, opravdaće se u Njemu svaki koji veruje. 
Gledajte dakle da ne dođe na vas ono što je kazano u prorocima: 
Vidite, nemarljivi! I čudite se, i nek vas nestane; jer ja činim delo u vaše dane, delo koje nećete verovati ako vam ko uskazuje. 
A kad izlažahu iz zbornice jevrejske, moljahu neznabošci da im se ove reči u drugu subotu govore. 
A kad se sabor raziđe, pođoše za Pavlom i za Varnavom mnogi od Jevreja i pobožnih došljaka; a oni govoreći im svetovahu ih da ostanu u blagodati Božjoj. 
A u drugu subotu sabra se gotovo sav grad da čuju reči Božje. 
A kad videše Jevreji narod, napuniše se zavisti, i govorahu protivno rečima Pavlovim nasuprot govoreći i huleći. 
A Pavle i Varnava oslobodivši se rekoše: Vama je najpre trebalo da se govori reč Božja; ali kad je odbacujete, i sami se pokazujete da niste dostojni večnog života, evo se obrćemo k neznabošcima. 
Jer nam tako zapovedi Gospod: Postavih te za videlo neznabošcima, da budeš spasenje do samog kraja zemlje. 
A kad čuše neznabošci, radovahu se i slavljahu reč Božju, i verovahu koliko ih beše pripravljeno za život večni. 
I reč se Božja raznošaše po svoj okolini. 
Ali Jevreji podgovoriše pobožne i poštene žene i starešine gradske te podigoše gonjenje na Pavla i Varnavu, i isteraše ih iz svoje zemlje. 
A oni otresavši na njih prah sa svojih nogu dođoše u Ikoniju. 
A učenici punjahu se radosti i Duha Svetog. 
