Jov.
15.
A Elifas Temanac odgovori i reče: 
Hoće li mudar čovek kazivati prazne misli i puniti trbuh vetrom istočnim, 
Prepirući se govorom koji ne pomaže i rečima koje nisu ni na šta? 
A ti uništavaš strah Božji i ukidaš molitve k Bogu. 
Jer bezakonje tvoje pokazuju usta tvoja, ako i jesi izabrao jezik lukav. 
Osuđuju te usta tvoja, a ne ja; i usne tvoje svedoče na te. 
Jesi li se ti prvi čovek rodio? Ili si pre humova sazdan? 
Jesi li tajnu Božiju čuo i pokupio u sebe mudrost? 
Šta ti znaš što mi ne bismo znali? Šta ti razumeš što ne bi bilo u nas? 
I sedih i starih ljudi ima među nama, starijih od oca tvog. 
Male li su ti utehe Božije? Ili imaš šta sakriveno u sebi? 
Što te je zanelo srce tvoje? I što sevaju oči tvoje, 
Te obraćaš protiv Boga duh svoj i puštaš iz usta svojih takve reči? 
Šta je čovek, da bi bio čist, i rođeni od žene, da bi bio prav? 
Gle, ne veruje svecima svojim, i nebesa nisu čista pred očima Njegovim; 
A kamoli gadni i smrdljivi čovek, koji pije nepravdu kao vodu? 
Ja ću ti kazati, poslušaj me, i pripovediću ti šta sam video, 
Šta mudraci kazaše i ne zatajiše, šta primiše od otaca svojih, 
Kojima samim dana bi zemlja, i tuđin ne prođe kroz nju. 
Bezbožnik se muči svega veka svog, i nasilniku je malo godina ostavljeno. 
Strah mu zuji u ušima, u mirno doba napada pustošnik na nj. 
Ne veruje da će se vratiti iz tame, odsvuda priviđa mač. 
Tumara za hlebom govoreći: Gde je? Zna da je za nj spremljen dan tamni. 
Tuga i nevolja straše ga, i navaljuju na nj kao car gotov na boj. 
Jer je zamahnuo na Boga rukom svojom, i Svemogućem se opro. 
Trči ispravljena vrata na nj s mnogim visokim štitovima svojim. 
Jer je pokrio lice svoje pretilinom, i navaljao salo na bokove svoje. 
I sedeo je u gradovima raskopanim i u kućama pustim, obraćenim u gomilu kamenja. 
Neće se obratiti niti će ostati blago njegovo, i neće se raširiti po zemlji dobro njegovo. 
Neće izaći iz mraka, ogranke njegove osušiće plamen, odneće ga duh usta njegovih. 
Neka se ne uzda u taštinu prevareni, jer će mu taština biti plata. 
Pre svog vremena svršiće se, i grana njegova neće zeleneti. 
Otkinuće se kao s loze nezreo grozd njegov i pupci će se njegovi kao s masline pobacati. 
Jer će opusteti zbor licemerski, i oganj će spaliti šatore onih koji primaju poklone. 
Začinju nevolju i rađaju muku, i trbuh njihov sastavlja prevaru. 
