Priče Solomunove.
13.
Mudar sin sluša nastavu oca svog; a podsmevač ne sluša ukore. 
Od ploda usta svojih svaki će jesti dobro, a duša nevaljalih ljudi nasilje. 
Ko čuva usta svoja, čuva svoju dušu; ko razvaljuje usne, propada. 
Željna je duša lenjivčeva, ali nema ništa; a duša vrednih ljudi obogatiće se. 
Na lažnu reč mrzi pravednik; a bezbožnik se mrazi i sramoti. 
Pravda čuva onog koji hodi bezazleno; a bezbožnost obara grešnika. 
Ima ko se gradi bogat a nema ništa, i ko se gradi siromah a ima veliko blago. 
Otkup je za život čoveku bogatstvo njegovo, a siromah ne sluša pretnje. 
Videlo pravedničko svetli se, a žižak bezbožnički ugasiće se. 
Od oholosti biva samo svađa, a koji primaju savet, u njih je mudrost. 
Blago koje se taštinom teče umanjuje se, a ko sabira rukom, umnožava. 
Dugo nadanje mori srce, i želja je ispunjena drvo životno. 
Ko prezire reč sam sebi udi; a ko se boji zapovesti, platiće mu se. 
Nauka je mudroga izvor životni da se sačuva prugala smrtnih. 
Dobar razum daje ljubav, a put je bezakonički hrapav. 
Svaki pametan čovek radi s razumom, a bezuman raznosi bezumlje. 
Glasnik bezbožan pada u zlo, a veran je poslanik lek. 
Siromaštvo i sramota doći će na onog koji odbacuje nastavu; a ko čuva karanje, proslaviće se. 
Ispunjena je želja slast duši, a bezumnima je mrsko odstupiti oda zla. 
Ko hodi s mudrima postaje mudar, a ko se drži s bezumnicima postaje gori. 
Grešnike goni zlo, a pravednicima se vraća dobro. 
Dobar čovek ostavlja nasledstvo sinovima sinova svojih, a grešnikovo imanje čuva se pravedniku. 
Izobila hrane ima na njivi siromaškoj, a ima ko propada sa zle uprave. 
Ko žali prut, mrzi na sina svog; a ko ga ljubi, kara ga za vremena. 
Pravednik jede, i sita mu je duša; a trbuh bezbožnicima nema dosta. 
