Priče Solomunove.
31.
Reči cara Lemuila; sabrane reči, kojima ga je učila mati njegova. 
Šta, sine moj, šta, sine utrobe moje, i šta, sine zaveta mojih? 
Ne daj krepost svoju ženama, ni puteve svoje onima što satiru careve. 
Nije za careve, Lemuilo, nije za careve da piju vino, ni za knezove da piju silovito piće, 
Da ne bi pijući zaboravio uredbe, i izmenio pravicu kome nevoljniku. 
Podajte silovito piće onome koji hoće da propadne, i vino onima koji su tužnog srca; 
Neka se napije i zaboravi svoje siromaštvo, i da se više ne seća svoje muke. 
Otvaraj usta svoja za nemoga, za stvar svih namenjenih smrti. 
Otvaraj usta svoja, sudi pravo, daj pravicu nevoljnome i ubogome. 
Ko će naći vrsnu ženu? Jer vredi više nego biser. 
Oslanja se na nju srce muža njenog, i dobitka neće nedostajati. 
Čini mu dobro, a ne zlo, svega veka svog. 
Traži vune i lana, i radi po volji rukama svojim. 
Ona je kao lađa trgovačka, iz daleka donosi hranu svoju. 
Ustaje dok je još noć, daje hranu čeljadi svojoj i posao devojkama svojim. 
Misli o njivi, i uzme je, od rada ruku svojih sadi vinograd. 
Opasuje snagom bedra svoja i krepi mišice svoje. 
Vidi kako joj je dobra radnja, ne gasi joj se noću žižak. 
Rukama svojim maša se preslice, i prstima svojim drži vreteno. 
Ruku svoju otvara siromahu, i pruža ruke ubogome. 
Ne boji se snega za svoju čeljad, jer sva čeljad njena ima po dvoje haljine. 
Pokrivače sama sebi gradi, tanko platno i skerlet odelo joj je 
Zna se muž njen na vratima kad sedi sa starešinama zemaljskim. 
Košulje gradi i prodaje, i pojase daje trgovcu. 
Odelo joj je krepost i lepota, i osmeva se na vreme koje ide. 
Usta svoja otvara mudro i na jeziku joj je nauka blaga. 
Pazi na vladanje čeljadi svoje, i hleba u lenjosti ne jede. 
Sinovi njeni podižu se i blagosiljaju je; muž njen takođe hvali je; 
Mnoge su žene bile vrsne, ali ti ih nadvišuješ sve. 
Ljupkost je prevarna i lepota tašta; žena koja se boji Gospoda, ona zaslužuje pohvalu. 
Podajte joj od ploda ruku njenih, i neka je hvale na vratima dela njena. 
