Isaija.
21.
Breme pustinji na moru. Kao vihori koji prolaze na jug, tako će doći iz pustinje, iz zemlje strašne. 
Ljuta utvara javi mi se. Nevernik neveru čini, pustošnik pustoši; hodi, Elame; opkoli, Midijo! Svemu uzdisanju učiniću kraj. 
Zato su bedra moja puna bola; muke me obuzeše kao kad se muči porodilja; zgurih se čujući, prepadoh se videći. 
Srce mi se smete, groza me poduze; noć milina mojih pretvori mi se u strah. 
Postavi sto, stražar neka straži; jedi, pij; ustajte knezovi, mažite štitove. 
Jer ovako mi reče Gospod: Idi, postavi stražara da ti javi šta vidi. 
I vide kola, i dva reda konjika; kola s magarcima i kola s kamilama; i pažaše dobro velikom pažnjom. 
I povika kao lav: Gospodaru, ja stojim jednako na straži danju, i stojim na straži po svu noć. 
I evo dođoše na kolima ljudi, u dva reda konjici. Tada povika i reče: Pade, pade Vavilon, i svi rezani likovi bogova njegovih razbiše se o zemlju. 
Vršaju moj, i pšenice gumna mog! Šta čuh od Gospoda nad vojskama, Boga Izrailjevog, javih vam. 
Breme Dumi. Viče k meni neko sa Sira: Stražaru! Šta bi noćas? Stražaru! Šta bi noćas? 
Stražar reče: Doći će jutro, ali i noć; ako ćete tražiti, tražite, vratite se, dođite. 
Breme arapskoj. Po šumama u arapskoj noćivaćete, putnici dedanski! 
Iznesite vode pred žedne, koji živite u zemlji Temi, sretnite s hlebom begunca. 
Jer će bežati od mača, od mača golog, od luka zapetog i od žestokog boja. 
Jer ovako mi reče Gospod: Za godinu, kao što je godina najamnička, nestaće sve slave kidarske. 
I što ostane hrabrih strelaca sinova kidarskih, biće malo; jer Gospod Bog Izrailjev reče. 
