Marko.
5.
I dođoše preko mora u okolinu gadarinsku. 
I kad iziđe iz lađe, odmah Ga srete čovek s duhom nečistim, 
koji življaše u grobovima i niko ga ne mogaše svezati ni verigama; 
jer je mnogo puta bio metnut u puta i u verige, pa je iskidao verige i puta izlomio; i niko ga ne mogaše ukrotiti. 
I jednako dan i noć bavljaše se u grobovima i u gorama vičući i bijući se kamenjem. 
A kad vide Isusa iz daleka, poteče i pokloni Mu se. 
I povikavši glasno reče: Šta je Tebi do mene, Isuse Sine Boga Višnjeg? Zaklinjem Te Bogom, ne muči me. 
Jer mu govoraše: Izađi, duše nečisti, iz čoveka. 
I pitaše ga: Kako ti je ime? I odgovori Mu: Legeon mi je ime; jer nas je mnogo. 
I moliše Ga veoma da ih ne šalje iz one okoline. 
A onde po bregu paslo je veliko krdo svinja. 
I moliše Ga svi đavoli govoreći: Pošalji nas u svinje da u njih uđemo. 
I dopusti im Isus odmah. I izašavši duhovi nečisti uđoše u svinje; i navali krdo s brega u more; a beše ih oko dve hiljade: i potopiše se u moru. 
A svinjari pobegoše, i javiše u gradu i po selima. I izađoše ljudi da vide šta je bilo. 
I dođoše k Isusu, i videše besnoga u kome je bio legeon gde sedi obučen i pametan; i uplašiše se. 
A oni što su videli kazaše im šta bi od besnoga i od svinja. 
I počeše Ga moliti da ide iz njihovih krajeva. 
I kad uđe u lađu, moljaše Ga onaj što je bio besan da bude s Njim. 
A Isus ne dade mu, već mu reče: Idi kući svojoj k svojima i kaži im šta ti Gospod učini, i kako te pomilova. 
I ode i poče pripovedati u Deset gradova šta mu učini Isus; i svi se divljahu. 
I kad pređe Isus u lađi opet na one strane, skupi se narod mnogi oko Njega; i beše kraj mora. 
I gle, dođe jedan od starešina zborničkih po imenu Jair; i videvši Ga pade pred noge Njegove. 
I moljaše Ga vrlo govoreći: Kći je moja na samrti; da dođeš i da metneš na nju ruke da ozdravi i živi. 
I pođe s njim. I za Njim iđaše naroda mnogo i turkahu Ga. 
I žena nekakva koja je dvanaest godina bolovala od tečenja krvi 
i veliku muku podnela od mnogih lekara, i potrošila sve što je imala, i ništa joj nisu pomogli, nego još gore načinili, 
kad je čula za Isusa, dođe u narodu sastrag, i dotače se haljine Njegove. 
Jer govoraše: Ako se samo dotaknem haljina Njegovih ozdraviću. 
I odmah presahnu izvor krvi njene, i oseti u telu da ozdravi od bolesti. 
I odmah Isus oseti u sebi silu što izađe iz Njega, i obazrevši se na narod reče: Ko se to dotače mojih haljina? 
I rekoše Mu učenici Njegovi: Vidiš narod gde Te turka, pa pitaš: Ko se dotače mene? 
I On se obaziraše da vidi onu koja to učini. 
A žena uplašivši se drhtaše, i znajući šta joj se dogodi, dođe i kleče pred Njim, i kaza Mu svu istinu. 
A On reče joj: Kćeri! Vera tvoja pomože ti; idi s mirom, i budi zdrava od bolesti svoje. 
Još On govoraše, a dođoše od starešine zborničkog govoreći: Kći tvoja umre; što već trudiš učitelja? 
A Isus odmah čuvši reč što rekoše reče starešini: Ne boj se, samo veruj. 
I ne dade za sobom ići nikome osim Petra i Jakova i Jovana brata Jakovljevog. 
I dođe u kuću starešine zborničkog, i vide vrevu i plač i jauk veliki. 
I ušavši reče im: Šta ste uzavreli te plačete? Devojka nije umrla, nego spava. 
I podsmevahu Mu se. A On isteravši sve uze oca devojčinog i mater i koji behu s Njim, i uđe gde ležaše devojka. 
I uzevši devojku za ruku reče joj: Talita kumi, koje znači: Devojko, tebi govorim, ustani. 
I odmah usta devojka i hođaše; a beše od dvanaest godina. I začudiše se čudom velikim. 
I zapreti im vrlo da niko ne dozna za to, i reče: Podajte joj nek jede. 
