1. Mojsijeva.
9.
I Bog blagoslovi Noja i sinove njegove, i reče im: Rađajte se i množite se i napunite zemlju; 
i sve zveri zemaljske i sve ptice nebeske i sve što ide po zemlji i sve ribe morske neka vas se boje i straše; sve je predano u vaše ruke. 
Šta se god miče i živi, neka vam bude za jelo, sve vam to dadoh kao zelenu travu. 
Ali ne jedite mesa s dušom njegovom, a to mu je krv. 
Jer ću i vašu krv, duše vaše, iskati; od svake ću je zveri iskati; iz ruke samog čoveka, iz ruke svakog brata njegovog iskaću dušu čovečiju. 
Ko prolije krv čovečiju, njegovu će krv proliti čovek; jer je Bog po svom obličju stvorio čoveka. 
Rađajte se dakle i množite se; narodite se veoma na zemlji i namnožite se na njoj. 
I reče Bog Noju i sinovima njegovim s njim, govoreći: 
A ja evo postavljam zavet svoj s vama i s vašim semenom nakon vas, 
i sa svim životinjama, što su s vama od ptica, od stoke i od svih zveri zemaljskih što su s vama, sa svačim što je izašlo iz kovčega, i sa svim zverima zemaljskim. 
Postavljam zavet svoj s vama, te odsele neće nijedno telo poginuti od potopa, niti će više biti potopa da zatre zemlju. 
I reče Bog: Evo znak zaveta koji postavljam između sebe i vas i svake žive tvari, koja je s vama do veka: 
Metnuo sam dugu svoju u oblake, da bude znak zaveta između mene i zemlje. 
Pa kad oblake navučem na zemlju, videće se duga u oblacima, 
i opomenuću se zaveta svog koji je između mene i vas i svake duše žive u svakom telu, i neće više biti od vode potopa da zatre svako telo. 
Duga će biti u oblacima, pa ću je pogledati, i opomenuću se večnog zaveta između Boga i svake duše žive u svakom telu koje je na zemlji. 
I reče Bog Noju: To je znak zaveta koji sam učinio između sebe i svakog tela na zemlji. 
A behu sinovi Nojevi koji izađoše iz kovčega: Sim i Ham i Jafet; a Ham je otac Hanancima. 
To su tri sina Nojeva, i od njih se naseli sva zemlja. 
A Noje poče raditi zemlju, i posadi vinograd. 
I napiv se vina opi se, i otkri se nasred šatora svog. 
A Ham, otac Hanancima, vide golotinju oca svog, i kaza obojici braće svoje na polju. 
A Sim i Jafet uzeše haljinu, i ogrnuše je obojica na ramena svoja, i idući natraške pokriše njom golotinju oca svog, licem natrag okrenuvši se da ne vide golotinje oca svog. 
A kad se Noje probudi od vina, dozna šta mu je učinio mlađi sin, 
i reče: Proklet da je Hanan, i da bude sluga slugama braće svoje! 
I još reče: Blagosloven da je Gospod Bog Simov, i Hanan da mu bude sluga! 
Bog da raširi Jafeta da živi u šatorima Simovim, a Hanan da im bude sluga! 
I požive Noje posle potopa trista pedeset godina. 
A svega požive Noje devet stotina pedeset godina; i umre. 
