Luka.
19.
I kad uđe u Jerihon i prolažaše kroza nj, 
i gle, čovek po imenu Zakhej, koji beše starešina carinički, i beše bogat, 
i iskaše da vidi Isusa da Ga pozna; i ne mogaše od naroda, jer beše malog rasta; 
i potrčavši napred, pope se na dud da Ga vidi; jer Mu je onuda trebalo proći. 
I kad dođe Isus na ono mesto, pogledavši gore vide ga, i reče mu: Zakheju! Siđi brzo; jer mi danas valja biti u tvojoj kući. 
I siđe brzo; i primi Ga radujući se. 
I svi, kad videše, vikahu na Njega govoreći da grešnom čoveku dođe u kuću. 
A Zakhej stade i reče Gospodu: Gospode! Evo pola imanja svog daću siromasima, i ako sam koga zaneo vratiću onoliko četvoro. 
A Isus mu reče: Danas dođe spasenje kući ovoj; jer je i ovo sin Avraamov. 
Jer je Sin čovečiji došao da nađe i spase šta je izgubljeno. 
A kad oni to slušahu nastavi kazivati priču; jer beše blizu Jerusalima, i mišljahu da će se odmah javiti carstvo Božije. 
Reče dakle: Jedan čovek od dobrog roda otide u daleku zemlju da primi sebi carstvo, i da se vrati. 
Dozvavši pak deset svojih sluga dade im deset kesa, i reče im: Trgujte dok se ja vratim. 
I građani njegovi mržahu na njega, i poslaše za njim poslanike govoreći: Nećemo da on caruje nad nama. 
I kad se on vrati, pošto primi carstvo, reče da dozovu one sluge kojima dade srebro, da vidi šta je koji dobio. 
Tada dođe prvi govoreći: Gospodaru! Kesa tvoja donese deset kesa. 
I reče mu: Dobro, dobri slugo; kad si mi u malom bio veran evo ti vlast nad deset gradova. 
I dođe drugi govoreći: Gospodaru! Kesa tvoja donese pet kesa. 
A on reče i onome: i ti budi nad pet gradova. 
I treći dođe govoreći: Gospodaru! Evo tvoja kesa koju sam zavezao u ubrus i čuvao. 
Jer sam se bojao tebe: jer si čovek tvrd: uzimaš šta nisi ostavio, i žnješ šta nisi sejao. 
A gospodar mu reče: Po tvojim ću ti rečima suditi, zli slugo! Znao si da sam ja tvrd čovek, uzimam šta nisam sejao: 
Pa zašto nisi dao moje srebro trgovcima, i ja došavši primio bih ga s dobitkom? 
I reče onima što stajahu pred njim: Uzmite od njega kesu i podajte onome što ima deset kesa. 
I rekoše mu: Gospodaru! On ima deset kesa. 
A on im odgovori: Jer vam kažem da će se svakome koji ima dati: a od onog koji nema uzeće se od njega i ono što ima. 
A one moje neprijatelje koji nisu hteli da ja budem car nad njima, dovedite amo, i isecite preda mnom. 
I kazavši ovo pođe napred, i iđaše gore u Jerusalim. 
I kad se približi Vitfazi i Vitaniji kod gore koja se zvaše Maslinska, posla dvojicu od učenika svojih. 
Govoreći: Idite u to selo prema vama, i kad uđete u njega naći ćete magare privezano na koje nikakav čovek nikad nije usedao; odrešite ga i dovedite. 
I ako vas ko upita: Zašto drešite: ovako mu kažite: Ono Gospodu treba. 
A kad otidoše poslani, nađoše kao što im kaza. 
A kad oni drešahu magare rekoše im gospodari od njega: Zašto drešite magare? 
A oni rekoše: Ono Gospodu treba. 
I dovedoše ga k Isusu, i baciše haljine svoje na magare, i posadiše Isusa. 
A kad iđaše, prostirahu haljine svoje po putu. 
A kad se približi već da siđe s gore maslinske, poče sve mnoštvo učenika u radosti hvaliti Boga glasno za sva čudesa što su videli, 
govoreći: Blagosloven car koji ide u ime Gospodnje! Mir na nebu i slava na visini! 
I neki fariseji iz naroda rekoše Mu: Učitelju! Zapreti učenicima svojim. 
I odgovarajući reče im: Kažem vam: ako oni ućute, kamenje će povikati. 
I kad se približi, ugleda grad i zaplaka za njim 
govoreći: Kad bi i ti znao u ovaj tvoj dan šta je za mir tvoj! Ali je sad sakriveno od očiju tvojih. 
Jer će doći dani na tebe, i okružiće te neprijatelji tvoji opkopima, i opkoliće te, i obuzeće te sa sviju strana; 
i razbiće tebe i decu tvoju u tebi, i neće ostaviti u tebi kamena na kamenu, zato što nisi poznao vreme u kome si pohođen. 
I ušavši u crkvu stade izgoniti one što prodavahu u njoj i kupovahu, 
govoreći im: U pismu stoji: Dom moj dom je molitve, a vi načiniste od njega pećinu hajdučku. 
I učaše svaki dan u crkvi. A glavari sveštenički i književnici i starešine narodne gledahu da Ga pogube. 
I ne nalažahu šta bi Mu učinili; jer sav narod iđaše za Njim, i slušahu Ga. 
