Jov.
5.
Zovi; hoće li ti se ko odazvati? I kome ćeš se između svetih obratiti? 
Doista bezumnog ubija gnev, i ludog usmrćuje srdnja. 
Ja videh bezumnika gde se ukorenio; ali odmah prokleh stan njegov. 
Sinovi su njegovi daleko od spasenja i satiru se na vratima a nema ko da izbavi. 
Letinu njegovu jede gladni i ispred trnja kupi je, i lupež ždere blago njihovo. 
Jer muka ne izlazi iz praha niti nevolja iz zemlje niče. 
Nego se čovek rađa na nevolju, kao što iskre iz ugljevlja uzleću u vis. 
Ali ja bih Boga tražio, i pred Boga bih izneo stvar svoju, 
Koji čini stvari velike i neispitive, divne, kojima nema broja; 
Koji spušta dažd na zemlju i šalje vodu na polja; 
Koji podiže ponižene, i žalosne uzvišuje k spasenju; 
Koji rasipa misli lukavih da ruke njihove ne svrše ništa; 
Koji hvata mudre u njihovom lukavstvu, i nameru opakih obara; 
Danju nailaze na mrak, i u podne pipaju kao po noći. 
On izbavlja ubogog od mača, od usta njihovih i od ruke silnog. 
Tako ima nadanja siromahu, a zloća zatiskuje usta svoja. 
Gle, blago čoveku koga Bog kara; i zato ne odbacuj karanje Svemogućeg. 
Jer On zadaje rane, i zavija; On udara, i ruke Njegove isceljuju. 
Iz šest nevolja izbaviće te; ni u sedmoj neće te se zlo dotaći. 
U gladi izbaviće te od smrti i u ratu od mača. 
Kad jezik šiba, bićeš sakriven, niti ćeš se bojati pustoši kad dođe. 
Smejaćeš se pustoši i gladi, niti ćeš se bojati zverja zemaljskog. 
Jer ćeš s kamenjem poljskim biti u veri, i zverje će poljsko biti u miru s tobom. 
I videćeš da je mir u šatoru tvom, kućićeš kuću svoju i nećeš se prevariti. 
Videćeš kako će ti se umnožiti seme tvoje, i porod će tvoj biti kao trava na zemlji. 
Star ćeš otići u grob kao što se žito snosi u stog u svoje vreme. 
Eto, razgledasmo to, tako je; poslušaj i razumi. 
