Druga knjiga Samuilova koja se zove i Druga knjiga o carevima.
1.
A po smrti Saulovoj, kad se David vrati pobivši Amalike i osta u Siklagu dva dana, 
trećeg dana, gle, dođe jedan iz vojske Saulove razdrtih haljina i glave posute prahom; i došav k Davidu pade na zemlju i pokloni se. 
I reče mu David: Otkuda ideš? A on mu reče: Iz logora izrailjskog utekoh. 
A David mu reče: Šta bi? Kaži mi. A on reče: Narod pobeže iz boja; i mnogo naroda pade i izgibe, pogibe i Saul i sin mu Jonatan. 
A David reče momku koji mu donese glas: Kako znaš da je poginuo i sin mu Jonatan? 
A momak koji mu donese glas reče: Slučajno dođoh na goru Gelvuju, a to se Saul naslonio na koplje svoje, kola i konjici približavahu se k njemu. 
A on obazrevši se natrag ugleda me, pa me viknu, a ja mu rekoh: Evo me. 
A on mi reče: Ko si? A ja mu rekoh: Amalik sam. 
A on mi reče: Pristupi k meni ubij me; jer me obuzeše muke, a još je sasvim duša u meni. 
I pristupih k njemu i ubih ga, jer sam znao da neće ostati živ pošto pade; i uzeh venac carski koji mu beše na glavi i grivnu koja mu beše na ruci, i evo donesoh gospodaru svom. 
Tada David zgrabi haljine na sebi i razdre ih; tako i svi ljudi koji behu s njim. 
I ridaše i plakaše, i postiše do večeri za Saulom i za Jonatanom sinom njegovim i za narodom Gospodnjim i za domom Izrailjevim što izgiboše od mača. 
I reče David momku koji mu donese glas: Odakle si? A on reče: Ja sam sin jednog došljaka Amalika. 
Reče mu David: Kako te nije bilo strah podići ruku svoju i ubiti pomazanika Gospodnjeg? 
I dozva David jednog između momaka svojih i reče: Hodi, pogubi ga. A on ga udari, te umre. 
I reče mu David: Krv tvoja na tvoju glavu; jer tvoja usta svedočiše na te govoreći: Ja sam ubio pomazanika Gospodnjeg. 
Tada David narica ovako za Saulom i za Jonatanom sinom njegovim, 
i izgovori, da bi se učili sinovi Judini luku, i eto je napisano u knjizi Istinitog: 
Diko Izrailjeva! Na tvojim visinama pobijeni su; kako padoše junaci? 
Ne kazujte u Gatu, i ne razglašujte po ulicama askalonskim, da se ne vesele kćeri filistejske i da ne igraju kćeri neobrezanih. 
Gore gelvujske! Ne padala rosa ni dažd na vas, i ne rodilo polje za prinos, jer je tu bačen štit sa junaka, štit Saulov, kao da nije pomazan uljem. 
Bez krvi pobijenih i bez masti od junaka nije se vraćao luk Jonatanov, niti je mač Saulov dolazio natrag prazan. 
Saul i Jonatan, mili i dragi za života, ni u smrti se ne rastaviše; lakši od orlova behu. 
Kćeri Izrailjeve! Plačite za Saulom, koji vas je oblačio u skerlet lepo, i kitio vas zlatnim zakladima po haljinama vašim. 
Kako padoše junaci u boju! Jonatan kako pogibe na tvojim visinama! 
Žao mi je za tobom, brate Jonatane; bio si mi mio vrlo; veća mi je bila ljubav tvoja od ljubavi ženske. 
Kako padoše junaci, i propade oružje ubojito! 
