4. Mojsijeva.
20.
I sinovi Izrailjevi, sav zbor njihov, dođoše u pustinju sinsku prvog meseca, i stade narod u Kadisu; i onde umre Marija, i bi pogrebena onde. 
A onde nemaše zbor vode, te se skupiše na Mojsija i na Arona. 
I svađaše se narod s Mojsijem, i govorahu: Kamo da smo pomrli kad pomreše braća naša pred Gospodom! 
Zašto dovedoste zbor Gospodnji u ovu pustinju da izginemo ovde i mi i stoka naša? 
I zašto nas izvedoste iz Misira da nas dovedete na ovo zlo mesto, gde ne rodi ni žito ni smokva ni grožđe ni šipak, a ni vode nema za piće? 
I dođe Mojsije i Aron ispred zbora na vrata šatora od sastanka, i padoše ničice; i pokaza im se slava Gospodnja. 
I reče Gospod Mojsiju govoreći: 
Uzmi štap, i sazovite zbor ti i Aron brat tvoj, i progovorite steni pred njima; te će dati vodu svoju; tako ćeš im izvesti vodu iz stene, i napojićeš zbor i stoku njihovu. 
I Mojsije uze štap ispred Gospoda, kako mu zapovedi Gospod. 
I sazvaše Mojsije i Aron zbor pred stenu, i on im reče: Slušajte odmetnici! Hoćemo li vam iz ove stene izvesti vodu? 
I diže Mojsije ruku svoju i udari u stenu štapom svojim dva puta, i iziđe voda mnoga, te se napoji narod i stoka njihova. 
A Gospod reče Mojsiju i Aronu: Što mi ne verovaste i ne proslaviste me pred sinovima Izrailjevim, zato nećete odvesti zbora tog u zemlju koju sam im dao. 
To je voda od svađe, gde se svađaše sinovi Izrailjevi s Gospodom, i On se proslavi među njima. 
Iza toga posla Mojsije poslanike iz Kadisa k caru edomskom da mu kažu: Ovako kaže brat tvoj Izrailj: Ti znaš sve nevolje koje nas snađoše: 
Kako naši oci siđoše u Misir, i bejasmo u Misiru dugo vremena, i kako Misirci zlo činiše nama i ocima našim; 
i vikasmo ka Gospodu, i Gospod ču glas naš, i posla anđela, koji nas izvede iz Misira; i evo smo u Kadisu, gradu na tvojoj međi. 
Pusti nas da prođemo kroz tvoju zemlju; nećemo ići preko polja ni preko vinograda, niti ćemo piti vode iz kog studenca; ići ćemo carskim putem, nećemo svratiti ni na desno ni nalevo dok ne pređemo među tvoju. 
A Edom mu odgovori: Ne idi preko moje zemlje, da ne iziđem s mačem preda te. 
A sinovi Izrailjevi rekoše mu: Ići ćemo utrenikom, i ako se napijemo vode tvoje, mi ili stoka naša, platićemo je; ništa više, samo da pešice prođemo. 
A on im odgovori: Nećete proći. I iziđe Edom pred njih s mnogo naroda i s velikom silom. 
I kad ne hte Edom dopustiti Izrailju da priđe preko međe njegove, Izrailj otide od njega. 
I krenuvši se od Kadisa dođoše sinovi Izrailjevi, sav zbor njihov, ka gori Oru. 
I Gospod reče Mojsiju i Aronu na gori Oru kod međe edomske govoreći: 
Aron valja da se pribere k rodu svom, jer neće ući u zemlju koju sam dao sinovima Izrailjevim, jer ne poslušaste zapovesti moje na vodi od svađe. 
Uzmi Arona i Eleazara sina njegovog, i izvedi ih na goru Or. 
I svuci Aronu haljine njegove i obuci ih Eleazaru sinu njegovom, pa će se Aron pribrati i umreti onde. 
I učini Mojsije kako zapovedi Gospod; i iziđoše na goru Or pred svim zborom. 
I svuče Mojsije s Arona haljine njegove i obuče ih Eleazaru, sinu njegovom, i umre onde Aron navrh gore, a Mojsije i Eleazar siđoše s gore. 
A kad vide sav zbor da umre Aron, plaka sav dom Izrailjev za Aronom trideset dana. 
