Knjiga proroka Joila.
1.
Reč Gospodnja koja dođe Joilu sinu Fatuilovom. 
Čujte, starci; slušajte, svi stanovnici zemaljski; je li ovako šta bilo za vašeg vremena ili za vremena vaših otaca? 
Pripovedajte to sinovima svojim, i sinovi vaši svojim sinovima, i njihovi sinovi potonjem kolenu. 
Šta osta iza gusenice izjede skakavac, i šta osta iza skakavca izjede hrušt, i šta osta iza hrušta izjede crv. 
Otreznite se, pijanice, i plačite; i ridajte svi koji pijete vino, za novim vinom, jer se ote iz usta vaših. 
Jer dođe na zemlju moju silan narod i nebrojen; zubi su mu kao u lava i kutnjaci kao u lavice. 
Potre vinovu lozu moju, i smokve moje pokida, sasvim ih oguli i pobaca, te im se grane bele. 
Ridaj kao mladica opasana kostreću za mužem mladosti svoje. 
Nesta dara i naliva iz doma Gospodnjeg; tuže sveštenici, sluge Gospodnje. 
Opuste polje, tuži zemlja; jer je potrveno žito, usahlo vino, nestalo ulja. 
Stidite se ratari, ridajte vinogradari, pšenice radi i ječma radi, jer propade žetva na njivi; 
Loza posahnu i smokva uvenu; šipak i palma i jabuka i sva drveta poljska posahnuše, jer nesta radosti između sinova ljudskih. 
Opašite se i plačite sveštenici; ridajte koji služite oltaru, dođite, noćujte u kostreti, sluge Boga mog; jer se unosi u dom Boga vašeg dar i naliv. 
Naredite post, oglasite praznik, skupite starešine, sve stanovnike zemaljske, u dom Gospoda Boga svog, i vapite ka Gospodu: 
Jaoh dana! Jer je blizu dan Gospodnji, i doći će kao pogibao od Svemogućeg. 
Nije li nestalo hrane ispred očiju naših, radosti i veselja iz doma Boga našeg? 
Seme istruhnu pod grudama svojim, puste su žitnice, razvaljene spreme, jer posahnu žito. 
Kako uzdiše stoka! Kako su se smela goveda! Jer nemaju paše; i ovce ginu. 
K Tebi, Gospode, vičem, jer oganj sažeže paše u pustinji, i plamen popali sva drveta u polju. 
I zverje poljsko pogleda za tobom, jer usahnuše potoci vodeni i oganj sažeže paše u pustinji. 
