Jov.
23.
A Jov odgovori i reče: 
Još je tužnjava moja odmet? A nevolja je moja teža od uzdaha mojih. 
O, kad bih znao kako bih našao Boga! Da otidem do prestola Njegovog, 
Da razložim pred Njim parbu svoju, i usta svoja napunim razloga, 
Da znam šta bi mi odgovorio, i razumem šta bi mi rekao. 
Bi li se prema velikoj svojoj sili preo sa mnom? Ne; nego bi mi pomogao. 
Onde bi se pravedan čovek mogao pravdati s Njim, i oslobodio bih se za svagda od svog sudije. 
Gle, ako pođem napred, nema Ga; ako li natrag, ne nahodim Ga; 
Ako na levo radi, ne vidim Ga; ako na desno, zaklonio se, ne mogu Ga videti. 
Ali On zna put moj; kad me okuša, izaći ću kao zlato. 
Po stopama je Njegovim stupala noga moja; puta Njegova držao sam se, i ne zađoh. 
Od zapovesti usta Njegovih nisam odstupao; čuvao sam reči usta Njegovih više nego svoj užitak. 
Ali kad On šta naumi, ko će Ga odvratiti? Šta duša Njegova zaželi, ono čini. 
I izvršiće šta je naumio za me; i toga ima u Njega mnogo. 
Zato sam se uplašio od Njega; i kad to mislim, strah me je od Njega. 
Bog je rastopio srce moje, Svemogući me je uplašio. 
Što ne pogiboh pre mraka? I što ne sakri mrak ispred mene? 
