2. Samuilova.
22.
I izgovori David Gospodu reči ove pesme, kad ga izbavi Gospod iz ruku svih neprijatelja njegovih i iz ruke Saulove; 
i reče: Gospod je moja Stena i Grad moj i Izbavitelj moj. 
Bog je Stena moja, u Njega ću se uzdati, Štit moj i Rog spasenja mog, Zaklon moj i Utočište moje, Spasitelj moj, koji me izbavlja od sile. 
Prizivam Gospoda, koga valja hvaliti, i opraštam se neprijatelja svojih. 
Jer obuzeše me smrtni bolovi, potoci nevaljalih ljudi uplašiše me. 
Bolovi grobni opkoliše me, stegoše me zamke smrtne. 
U teskobi svojoj prizvah Gospoda, i k Bogu svom povikah, On ču iz dvora svog glas moj, i vika moja dođe mu do ušiju. 
Zatrese se i pokoleba se zemlja, temelji nebesima zadrmaše se i pomeriše se, jer se On razgnevi. 
Podiže se dim iz nozdrva Njegovih i iz usta Njegovih oganj koji proždire, živo ugljevlje odskakaše od Njega. 
Savi nebesa i siđe; a mrak beše pod nogama Njegovim. 
I sede na heruvima i polete, i pokaza se na krilima vetrenim. 
Od mraka načini oko sebe šator, od mračnih voda, oblaka vazdušnih. 
Od sevanja pred Njim goraše živo ugljevlje. 
Zagrme s nebesa Gospod, i Višnji pusti glas svoj. 
Pusti strele svoje, i razmetnu ih; munje, i razasu ih. 
Pokazaše se dubine morske, i otkriše se temelji vasiljenoj od pretnje Gospodnje, od dihanja duha iz nozdrva Njegovih. 
Tada pruži s visine ruku i uhvati me, izvuče me iz vode velike. 
Izbavi me od neprijatelja mog silnog i od mojih nenavidnika, kad behu jači od mene. 
Ustadoše na me u dan nevolje moje, ali mi Gospod bi potpora. 
I izvede me na prostrano mesto, izbavi me, jer sam mu mio. 
Dade mi Gospod po pravdi mojoj, po čistoti ruku mojih dariva me. 
Jer se držah puteva Gospodnjih, i ne odmetnuh se Boga svog. 
Nego su svi zakoni Njegovi preda mnom, i zapovesti Njegove ne uklanjam od sebe. 
I bih mu veran, i čuvah se od bezakonja svog. 
Dade mi Gospod po pravdi mojoj, po čistoti mojoj pred očima Njegovim. 
Sa svetima postupaš sveto, s čovekom vernim verno; 
S čistim čisto postupaš, a s nevaljalim nasuprot njemu. 
Jer pomažeš narodu nevoljnom, a na ponosite spuštaš oči svoje i ponižavaš ih. 
Ti si videlo moje, Gospode, i Gospod prosvetljuje tamu moju. 
S Tobom razbijam vojsku, s Bogom svojim skačem preko zida. 
Put je Božji veran, reč Gospodnja čista. On je štit svima koji se uzdaju u Nj. 
Jer ko je Bog osim Gospoda? I ko je stena osim Boga našeg? 
Bog je krepost moja i sila moja, i čini da mi je put bez mane. 
Daje mi noge kao u jelena, i na visine moje stavlja me. 
Uči ruke moje boju, te lome luk bronzani mišice moje. 
Ti mi daješ štit spasenja svog, i milost tvoja čini me velika. 
Širiš korake moje poda mnom, te se ne omiču gležnji moji. 
Teram neprijatelje svoje, i potirem ih, i ne vraćam se dokle ih ne istrebim. 
I istrebljujem ih, i obaram ih da ne mogu ustati, nego padaju pod noge moje. 
Jer me Ti opasuješ snagom za boj; koji ustanu na me, obaraš ih poda me. 
Neprijatelja mojih pleći Ti mi obraćaš, i potirem nenavidnike svoje. 
Obziru se, ali nema pomagača; viču ka Gospodu, ali ih ne sluša. 
Satirem ih kao prah zemaljski, kao blato po ulicama gazim ih i razmećem. 
Ti me izbavljaš od bune naroda mog, čuvaš me da sam glava narodima; narod kog ne poznavah služi mi. 
Tuđini laskaju mi, čujući pokoravaju mi se. 
Tuđini blede, drhću u gradovima svojim. 
Živ je Gospod, i da je blagoslovena Stena moja. Da se uzvisi Bog, Stena spasenja mog. 
Bog, koji mi daje osvetu, i pokorava mi narode, 
Koji me izvodi iz neprijatelja mojih, i podiže me nad one koji ustaju na me, i od čoveka žestokog izbavlja me. 
Toga radi hvalim Te, Gospode, po narodima, i pojem imenu tvom, 
Koji slavno izbavljaš cara svog, i činiš milost pomazaniku svom Davidu i semenu njegovom doveka. 
