Priče Solomunove.
12.
Ko ljubi nastavu, ljubi znanje; a ko mrzi na ukor, ostaje lud. 
Dobar čovek dobija ljubav od Gospoda, a čoveka zlikovca osuđuje. 
Neće se čovek utvrditi bezbožnošću, a koren pravednih neće se pomaći. 
Vredna je žena venac mužu svom; a koja ga sramoti, ona mu je kao trulež u kostima. 
Misli su pravednih prave, a saveti bezbožnih prevara. 
Reči bezbožnih vrebaju krv, a pravedne izbavljaju usta njihova. 
Obaraju se bezbožni da ih nema, a dom pravednih ostaje. 
Prema razumu svom hvali se čovek; a ko je opaka srca, prezreće se. 
Ko se snebiva, a ima slugu, bolji je od onog koji se veliča a hleba nema. 
Pravednik se brine za život svog živinčeta, a u bezbožnika je srce nemilostivo. 
Ko radi svoju zemlju, biće sit hleba; a ko ide za besposlicama, bezuman je. 
Bezbožnik želi obranu oda zla, ali koren pravednih daje je. 
Zlome je zamka u grehu usana njegovih, a pravednik izlazi iz teskobe. 
Od ploda usta svojih siti se čovek dobra, i platu za dela svoja prima čovek. 
Bezumniku se čini prav put njegov; ali ko sluša savet, mudar je. 
Gnev bezumnikov odmah se pozna, ali pametni pokriva sramotu. 
Ko govori istinu, javlja šta je pravo, a lažni svedok prevaru. 
Ima ko govori kao da mač probada, a jezik je mudrih lek. 
Istinita usta stoje tvrdo doveka, a jezik lažljivi za čas. 
Koji zlo misle, prevara im je u srcu, a radost je onima koji savetuju na mir. 
Nikakva nesreća neće zadesiti pravednika, a bezbožnici će se napuniti zla. 
Mrske su Gospodu lažljive usne; a koji rade verno, mili su Mu. 
Pametan čovek pokriva znanje, a srce bezumnih razglašuje bezumlje. 
Ruka radljiva gospodariće, a lena će davati danak. 
Briga u srcu čovečijem obara; a dobra reč razveseljava. 
Pravedniku je bolje nego bližnjemu njegovom; a bezbožnike zavodi put njihov. 
Lenjivac neće peći lov svoj, a u vrednog je čoveka dobro dragoceno. 
Na putu pravde život je, i kuda ide staza njena nema smrti. 
