Saborna poslanica svetog apostola Jakova.
1.
Od Jakova, Boga i Gospoda Isusa Hrista sluge, svima dvanaest kolena rasejanim po svetu pozdravlje. 
Svaku radost imajte, braćo moja, kad padate u različne napasti, 
znajući da kušanje vaše vere gradi trpljenje; 
a trpljenje neka delo dovršuje, da budete savršeni i celi bez ikakve mane. 
Ako li kome od vas nedostaje premudrosti, neka ište u Boga koji daje svakome bez razlike i ne kori nikoga, i daće mu se; 
ali neka ište s verom, ne sumnjajući ništa; jer koji se sumnja on je kao morski valovi, koje vetrovi podižu i razmeću. 
Jer takav čovek neka ne misli da će primiti šta od Boga. 
Koji dvoumi nepostojan je u svima putevima svojim. 
A poniženi brat neka se hvali visinom svojom; 
a bogati svojom poniznošću; jer će proći kao cvet travni. 
Jer sunce ogreja s vrućinom, i osuši travu, i cvet njen otpade, i krasota lica njena pogibe; tako će i bogati u hođenju svom uvenuti. 
Blago čoveku koji pretrpi napast; jer kad bude kušan primiće venac života, koji Bog obreče onima koji ga ljube. 
Nijedan kad se kuša da ne govori: Bog me kuša; jer se Bog ne može zlom iskušati, i On ne kuša nikoga; 
nego svakog kuša njegova slast, koja ga vuče i mami. 
Tada zatrudnevši slast rađa greh; a greh učinjen rađa smrt. 
Ne varajte se, ljubazna braćo moja! 
Svaki dobri dar i svaki poklon savršeni odozgo je, dolazi od Oca svetlosti, u kog nema promenjivanja ni menjanja videla i mraka; 
jer nas dragovoljno porodi rečju istine, da budemo novina od Njegovog stvorenja. 
Zato, ljubazna braćo moja, neka bude svaki čovek brz čuti a spor govoriti i spor srditi se. 
Jer srdnja čovečija ne čini pravde Božije. 
Zato odbacite svaku nečistotu i suvišak zlobe, i s krotošću primite usađenu reč koja može spasti duše vaše. 
Budite, pak, tvorci reči, a ne samo slušači, varajući sami sebe. 
Jer ako ko sluša reč a ne tvori, on je kao čovek koji gleda lice tela svog u ogledalu; 
jer se ogleda pa otide, i odmah zaboravi kakav beše. 
Ali koji providi u savršeni zakon slobode i ostane u njemu, i ne bude zaboravni slušač, nego tvorac dela, onaj će biti blažen u delu svom. 
Ako koji od vas misli da veruje, i ne zauzdava jezik svoj, nego vara srce svoje, njegova je vera uzalud. 
Jer vera čista i bez mane pred Bogom i Ocem jeste ova: obilaziti sirote i udovice u njihovim nevoljama, i držati sebe neopoganjenog od sveta. 
