Osija.
8.
Trubu na usta, i reci: Kao orao ide na dom Gospodnji; jer prestupiše zavet moj i otpadiše se od zakona mog. 
Izrailj će vikati ka meni: Bože moj; poznajemo Te. 
Izrailj je ostavio dobro; neprijatelj će ga goniti. 
Postavljaju careve, ali ne od mene; podižu knezove, za koje ja ne znam; od srebra svog i od zlata svog grade sebi likove, da se istrebe. 
Ostavilo te je tele tvoje, Samarijo; jarost se moja raspalila na njih; dokle se neće moći očistiti? 
Jer je i ono od Izrailja, načinio ga je umetnik, i nije Bog; tele će samarijsko otići u komade. 
Jer seju vetar, pa će žeti oluju; stabljike neće imati, klica neće dati brašno, da bi i dala, proždreće ga tuđinci. 
Proždreće se Izrailj, biće među narodima kao sud na kome nema miline. 
Jer otidoše k Asircu, divljem magarcu, koji je sam za se; Jefrem naima ljubavnike. 
A što naimaše među narodima, ja ću ih sabrati; a već i okusiše malo radi bremena Cara nad knezovima. 
Što umnoži Jefrem oltare da greši, biće mu oltari na greh. 
Napisah mu velike stvari u zakonu svom; ali mu se čine kao nešto tuđe. 
Za žrtve, koje mi prinose, prinose meso, i jedu ga; Gospod ih ne prima; sada će se opomenuti bezakonja njihova i pohodiće grehe njihove; oni će se vratiti u Misir. 
Izrailj zaboravi Tvorca svog, i sagradi dvorove, i Juda umnoži tvrde gradove; ali ću pustiti oganj u gradove ovom, i spaliće dvorove onom. 
