Dela apostolska.
8.
Savle pak beše pristao na njegovu smrt. A u taj dan postade veliko gonjenje na crkvu jerusalimsku, i svi se rasejaše po krajevima judejskim i samarijskim osim apostola. 
A ljudi pobožni ukopaše Stefana i veliki plač učiniše nad njim. 
A Savle dosađivaše crkvi, jer iđaše po kućama, i vucijaše ljude i žene te predavaše u tamnicu. 
A oni što se behu rasejali prolažahu propovedajući reč. 
A Filip sišavši u grad samarijski propovedaše im Hrista. 
A narod pažaše jednodušno na ono što govoraše Filip, slušajući i gledajući znake koje činjaše: 
Jer duhovi nečisti s velikom vikom izlažahu iz mnogih u kojima behu, i mnogi uzeti i hromi ozdraviše. 
I bi velika radost u gradu onom. 
A beše jedan čovek, po imenu Simon, koji pre čaraše u gradu i dovođaše u čudo narod samarijski, govoreći da je on nešto veliko; 
na kog gledahu svi, i malo i veliko, govoreći: Ovo je velika sila Božja. 
A zato gledahu na njega što ih mnogo vremena činima udivljavaše. 
Kad pak verovaše Filipu koji propovedaše jevanđelje o carstvu Božjem, i o imenu Isusa Hrista, krštavahu se i ljudi i žene. 
Tada i Simon verova, i krstivši se osta kod Filipa; i videći dela i znake velike koji se činjahu divljaše se vrlo. 
A kad čuše apostoli koji behu u Jerusalimu da Samarija primi reč Božju, poslaše k njima Petra i Jovana. 
Koji sišavši pomoliše se Bogu za njih da prime Duha Svetog; 
jer još ni na jednog ne beše došao, nego behu samo kršteni u ime Gospoda Isusa. 
Tada apostoli metnuše ruke na njih, i oni primiše Duha Svetog. 
A kad vide Simon da se daje Duh Sveti kad apostoli metnu ruke, donese im novce 
govoreći: Dajte i meni ovu vlast da kad metnem ruke na koga primi Duha Svetog. 
A Petar mu reče: Novci tvoji s tobom da budu u pogibao, što si pomislio da se dar Božji može dobiti za novce. 
Nema tebi dela ni iseta u ovoj reči; jer srce tvoje nije pravo pred Bogom. 
Pokaj se dakle od ove svoje pakosti, i moli se Bogu da bi ti se oprostila pomisao srca tvog. 
Jer te vidim da si u gorkoj žuči i u svezi nepravde. 
A Simon odgovarajući reče: Pomolite se vi Gospodu za mene da ne naiđe na mene ništa od ovog što rekoste. 
Tako oni posvedočivši i govorivši reč Gospodnju vratiše se u Jerusalim, i mnogim selima samarijskim propovediše jevanđelje. 
A anđeo Gospodnji reče Filipu govoreći: Ustani i idi u podne na put koji silazi od Jerusalima u Gazu i pust je. 
I ustavši pođe. I gle, čovek Arapin, uškopljenik, vlastelin Kandakije carice arapske, što beše nad svim njenim riznicama, koji beše došao u Jerusalim da se moli Bogu, 
pa se vraćaše, i sedeći na kolima svojim čitaše proroka Isaiju. 
A Duh reče Filipu: Pristupi i prilepi se tim kolima. 
A Filip pritrčavši ču ga gde čita proroka Isaiju, i reče: A razumeš li šta čitaš? 
A on reče: Kako bih mogao razumeti ako me ko ne uputi? I umoli Filipa te se pope i sede s njim. 
A mesto iz pisma koje čitaše beše ovo: Kao ovca na zaklanje odvede se, i nem kao jagnje pred onim koji ga striže, tako ne otvori usta svojih. 
U Njegovom poniženju ukide se sud Njegov. A rod Njegov ko će iskazati? Jer se Njegov život uzima od zemlje. 
Onda uškopljenik odgovori Filipu i reče: Molim te, za koga ovo govori prorok? Ili za sebe ili za koga drugog? 
A Filip otvorivši usta svoja, i počevši od pisma ovog, pripovedi mu jevanđelje Isusovo. 
Kako iđahu putem dođoše na nekakvu vodu; i reče uškopljenik: Evo vode, šta brani meni da se krstim? 
A Filip mu reče: Ako veruješ od svega srca svog, možeš. A on odgovarajući reče: Verujem da je Isus Hristos Sin Božji. 
I zapovedi da stanu kola, i siđoše oba na vodu, i Filip i uškopljenik, i krsti ga. 
A kad iziđoše iz vode, Duh Sveti pade na uškopljenika, a anđeo Gospodnji uze Filipa, i više ga ne vide uškopljenik; nego otide putem svojim radujući se. 
A Filip se obrete u Azotu; i prolazeći propovedaše jevanđelje svima gradovima, dok ne dođe u Ćesariju. 
