Psalmi.
2.
Zašto se bune narodi i plemena pomišljaju zaludne stvari? 
Ustaju carevi zemaljski, i knezovi se skupljaju na Gospoda i na pomazanika Njegovog. 
„Raskinimo sveze njihove i zbacimo sa sebe jaram njihov.” 
Onaj, što živi na nebesima, smeje se, Gospod im se podsmeva. 
Pa im govori u gnevu svom i jarošću svojom zbunjuje ih: 
„Ja sam pomazao cara svog na Sionu, na svetoj gori svojoj.” 
Kazaću naredbu Gospodnju; On reče meni: „Ti si sin moj, ja te sad rodih. 
Išti u mene, i daću ti narode u nasledstvo, i krajeve zemaljske tebi u državu. 
Udarićeš ih gvozdenom palicom; razbićeš ih kao lončarski sud.” 
Sad, carevi, orazumite se; naučite se sudije zemaljske! 
Služite Gospodu sa strahom, i radujte se s trepetom. 
Poštujte sina, da se ne razgnevi, i vi ne izginete na putu svom; jer će se gnev Njegov brzo razgoreti. Blago svima koji se u Nj uzdaju! 
