Druga knjiga Mojsijeva koja se zove Izlazak.
1.
Ovo su imena sinova Izrailjevih koji dođoše u Misir, dođoše s Jakovom, svaki sa svojom porodicom: 
Ruvim, Simeun, Levije i Juda, 
Isahar, Zavulon i Venijamin, 
Dan i Neftalim, Gad i Asir. 
A svega beše ih od bedara Jakovljevih sedamdeset duša s Josifom, koji beše u Misiru. 
A Josif umre i sva braća njegova i sav onaj naraštaj. 
I sinovi Izrailjevi narodiše se i umnožiše se, i napredovaše i osiliše veoma, da ih se zemlja napuni. 
Tada nasta nov car u Misiru, koji ne znaše za Josifa; 
i reče narodu svom: Gle, narod sinova Izrailjevih veći je i silniji od nas. 
Nego hajde mudro da postupamo s njima, da se ne množe, i kad nastane rat da ne pristanu s neprijateljima našim i ne udare na nas i ne odu iz zemlje. 
I postaviše nad njima nastojnike da ih muče teškim poslovima; i građaše narod Izrailjev Faraonu gradove Pitom i Ramesu. 
Ali što ga više mučahu to se više množaše i napredovaše, da se grožahu od sinova Izrailjevih. 
I žestoko nagonjahu Misirci sinove Izrailjeve na poslove, 
i zagorčavahu im život teškim poslovima, blatom i opekama i svakim radom u polju, i svakim drugim poslom, na koji ih žestoko nagonjahu. 
I još zapovedi car misirski babicama jevrejskim, od kojih jednoj beše ime Sefora, a drugoj Fuva, 
i reče: Kad babičite Jevrejke, i u porođaju vidite da je muško, ubijte ga, a kad bude žensko, nek ostane živo. 
Ali se babice bojahu Boga, i ne činjahu kako im reče car misirski, nego ostavljahu decu u životu. 
A car misirski dozva babice, i reče im: Zašto to činite, te ostavljate u životu mušku decu? 
A babice rekoše Faraonu: Jevrejke nisu kao žene Misirke; jače su; dok im dođe babica, one već rode. 
I Bog učini dobro babicama; i narod se umnoži i osili veoma; 
i što se babice bojahu Boga, načini im kuće. 
Tada zapovedi Faraon svemu narodu svom govoreći: Svakog sina koji se rodi bacite u vodu, a kćeri sve ostavljajte u životu. 
