Jov.
27.
I Jov nastavi besedu svoju i reče: 
Tako da je živ Bog, koji je odbacio parbu moju, i Svemogući, koji je ojadio dušu moju, 
Dok je duša moja u meni, i duh Božji u nozdrvama mojim, 
Neće usne moje govoriti bezakonja, niti će jezik moj izricati prevare. 
Ne dao Bog da pristanem da imate pravo; dokle dišem, neću odstupiti od svoje dobrote. 
Držaću se pravde svoje, niti ću je ostaviti; neće me prekoriti srce moje dokle sam živ. 
Neprijatelj moj biće kao bezbožnik, i koji ustaje na me, kao bezakonik. 
Jer kako je nadanje licemeru, kad se lakomi, a Bog će iščupati dušu njegovu? 
Hoće li Bog uslišiti viku njegovu kad na nj dođe nevolja? 
Hoće li se Svemogućem radovati? Hoće li prizivati Boga u svako vreme? 
Učim vas ruci Božjoj, i kako je u Svemogućeg ne tajim. 
Eto, vi sve vidite, zašto dakle jednako govorite zaludne stvari? 
To je deo čoveku bezbožnom od Boga, i nasledstvo koje primaju nasilnici od Svemogućeg. 
Ako mu se množe sinovi, množe se za mač, i natražje njegovo neće se nasititi hleba. 
Koji ostanu iza njega, na smrti će biti pogrebeni, i udovice njihove neće plakati. 
Ako nakupi srebra kao praha, i nabavi haljina kao blata, 
Šta nabavi, obući će pravednik, i srebro će deliti bezazleni. 
Gradi sebi kuću kao moljac, i kao kolibu koju načini čuvar. 
Bogat će umreti, a neće biti pribran; otvoriće oči a ničega neće biti. 
Stignuće ga strahote kao vode; noću će ga odneti oluja. 
Uzeće ga vetar istočni, i otići će; vihor će ga odneti s mesta njegovog. 
To će Bog pustiti na nj, i neće ga žaliti; on će jednako bežati od ruke Njegove. 
Drugi će pljeskati rukama za njim, i zviždaće za njim s mesta njegovog. 
