Priče Solomunove.
15.
Odgovor blag utišava gnev, a reč preka podiže srdnju. 
Jezik mudrih ljudi ukrašava znanje, a usta bezumnih prosipaju bezumlje. 
Oči su Gospodnje na svakom mestu gledajući zle i dobre. 
Zdrav je jezik drvo životno, a opačina s njega kršenje od vetra. 
Lud se ruga nastavom oca svog; a ko prima ukor biva pametan. 
U kući pravednikovoj ima mnogo blaga; a u dohotku je bezbožnikovom rasap. 
Usne mudrih ljudi seju znanje, a srce bezumničko ne čini tako. 
Žrtva je bezbožnička gad Gospodu, a molitva pravednih ugodna Mu je. 
Gad je Gospodu put bezbožnikov; a ko ide za pravdom, njega ljubi. 
Karanje je zlo onome ko ostavlja put; koji mrzi na ukor, umreće. 
Pakao je i pogibao pred Gospodom, a kamoli srca sinova čovečijih. 
Podsmevač ne ljubi onog ko ga kori, niti ide k mudrima. 
Veselo srce veseli lice, a žalost u srcu obara duh. 
Srce razumno traži znanje, a usta bezumnih ljudi naslađuju se bezumljem. 
Svi su dani nevoljnikovi zli; a ko je veselog srca, na gozbi je jednako. 
Bolje je malo sa strahom Gospodnjim nego veliko blago s nemirom. 
Bolje je jelo od zelja gde je ljubav nego od vola ugojena gde je mržnja. 
Čovek gnevljiv zameće raspru; a ko je spor na gnev, utišava svađu. 
Put je lenjoga kao ograda od trnja, a staza je pravednih nasuta. 
Mudar je sin radost ocu, a čovek bezuman prezire mater svoju. 
Bezumlje je radost bezumniku, a razuman čovek hodi pravo. 
Namere se rasipaju kad nema saveta, a tvrdo stoje gde je mnogo savetnika. 
Raduje se čovek odgovorom usta svojih, i reč u vreme kako je dobra! 
Put k životu ide gore razumnome da se sačuva od pakla odozdo. 
Gospod raskopava kuću ponositima, a među udovici utvrđuje. 
Mrske su Gospodu misli zle, a besede čistih mile su. 
Lakomac zatire svoju kuću, a ko mrzi na poklone živ će biti. 
Srce pravednikovo premišlja šta će govoriti, a usta bezbožnička rigaju zlo. 
Daleko je Gospod od bezbožnih, a molitvu pravednih čuje. 
Vid očni veseli srce, dobar glas goji kosti. 
Uho koje sluša karanje životno nastavaće među mudrima. 
Ko odbacuje nastavu, ne mari za dušu svoju; a ko sluša karanje, biva razuman. 
Strah je Gospodnji nastava k mudrosti, i pre slave ide smernost. 
