Marko.
10.
I ustavši odande dođe u okoline judejske preko Jordana, i steče se opet narod k Njemu; i kao što običaj imaše, opet ih učaše. 
I pristupivši fariseji upitaše Ga kušajući: Može li čovek pustiti ženu? 
A On odgovarajući reče im: Šta vam zapoveda Mojsije? 
A oni rekoše: Mojsije dopusti da joj se da raspusna knjiga i da se pusti. 
I odgovarajući Isus reče im: Po tvrđi vašeg srca napisa vam on zapovest ovu. 
A u početku stvorenja, muža i ženu, stvorio ih je Bog. 
Zato ostaviće čovek oca svog i majku i prilepiće se k ženi svojoj, 
i budu dvoje jedno telo. Tako nisu više dvoje nego jedno telo. 
A šta je Bog sastavio čovek da ne rastavlja. 
I u kući opet zapitaše Ga za to učenici Njegovi. 
I reče im: Koji pusti ženu i oženi se drugom, čini preljubu na njoj. 
I ako žena ostavi muža svog i pođe za drugog, čini preljubu. 
I donošahu k Njemu decu da ih se dotakne; a učenici branjahu onima što ih donošahu. 
A Isus videvši rasrdi se i reče im: Pustite decu neka dolaze k meni, i ne branite im; jer je takvih carstvo Božje. 
Zaista vam kažem: koji ne primi carstvo Božje kao dete, neće ući u njega. 
I zagrlivši ih metnu na njih ruke te ih blagoslovi. 
I kad izađe na put, pritrča neko, i kleknuvši na kolena pred Njim pitaše Ga: Učitelju blagi! Šta mi treba činiti da dobijem život večni? 
A Isus reče mu: Što me zoveš blagim? Niko nije blag osim jednog Boga. 
Zapovesti znaš: ne čini preljube; ne ubij; ne ukradi; ne svedoči lažno; ne čini nepravde nikome; poštuj oca svog i mater. 
A on odgovarajući reče Mu: Učitelju! Sve sam ovo sačuvao od mladosti svoje. 
A Isus pogledavši na nj, omile mu, i reče mu: Još ti jedno nedostaje: idi prodaj sve što imaš i podaj siromasima; i imaćeš blago na nebu; i dođi, te hajde za mnom uzevši krst. 
A on posta zlovoljan od ove reči, i ode žalostan; jer beše vrlo bogat. 
I pogledavši Isus reče učenicima svojim: Kako je teško bogatima ući u carstvo nebesko! 
A učenici se uplašiše od reči Njegovih. A Isus opet odgovarajući reče im: Deco! Kako je teško onima koji se uzdaju u svoje bogatstvo ući u carstvo Božje! 
Lakše je kamili proći kroz iglene uši negoli bogatome ući u carstvo Božje. 
A oni se vrlo divljahu govoreći u sebi: Ko se dakle može spasti? 
A Isus pogledavši na njih reče: Ljudima je nemoguće, ali nije Bogu: jer je sve moguće Bogu. 
A Petar Mu poče govoriti: Eto mi smo ostavili sve, i za Tobom idemo. 
A Isus odgovarajući reče: Zaista vam kažem: nema nikoga koji je ostavio kuću, ili braću, ili sestre, ili oca, ili mater, ili ženu, ili decu, ili zemlju, mene radi i jevanđelja radi, 
a da neće primiti sad u ovo vreme sto puta onoliko kuća, i braće, i sestara, i otaca, i matera, i dece, i zemlje, u progonjenju, a na onom svetu život večni. 
Ali će mnogi prvi biti poslednji, i poslednji prvi. 
A kad iđahu putem u Jerusalim, Isus iđaše pred njima, a oni se čuđahu, i za Njim iđahu sa strahom. I uzevši opet dvanaestoricu poče im kazivati šta će biti od Njega: 
Evo idemo u Jerusalim, i Sin čovečji predaće se glavarima svešteničkim i književnicima i osudiće Ga na smrt, i predaće Ga neznabošcima; 
i narugaće Mu se, i biće Ga, i popljuvaće Ga, i ubiće Ga, i treći dan ustaće. 
I pred Njega dođoše Jakov i Jovan, sinovi Zevedejevi, govoreći: Učitelju! Hoćemo da nam učiniš za šta ćemo Te moliti. 
A On im reče: Šta hoćete da vam učinim? 
A oni Mu rekoše: Daj nam da sednemo jedan s desne strane Tebi, a drugi s leve, u slavi Tvojoj. 
A Isus im reče: Ne znate šta ištete: možete li piti čašu koju ja pijem, i krstiti se krštenjem kojim se ja krštavam? 
A oni Mu rekoše: Možemo. A Isus reče im: Čašu, dakle, koju ja pijem ispićete; i krštenjem kojim se ja krštavam krstićete se; 
ali da sednete s desne strane meni i s leve, ne mogu ja dati nego kojima je ugotovljeno. 
I čuvši to desetorica počeše se srditi na Jakova i na Jovana. 
A Isus dozvavši ih reče im: Znate da knezovi narodni vladaju narodom i poglavari njegovi upravljaju njim. 
Ali među vama da ne bude tako; nego koji hoće da bude veći među vama, da vam služi. 
I koji hoće prvi među vama da bude, da bude svima sluga. 
Jer Sin čovečji nije došao da Mu služe nego da služi, i da da dušu svoju u otkup za mnoge. 
I dođoše u Jerihon. I kad izlažaše iz Jerihona, On i učenici Njegovi i narod mnogi, sin Timejev, Vartimej slepi, seđaše kraj puta i prošaše. 
I čuvši da je to Isus Nazarećanin stade vikati i govoriti: Sine Davidov, Isuse! Pomiluj me! 
I prećahu mu mnogi da ućuti, a on još više vikaše: Sine Davidov! Pomiluj me! 
I stavši Isus reče da ga zovnu. I zovnuše slepca govoreći mu: Ne boj se, ustani, zove te. 
A on zbacivši sa sebe haljine svoje, ustade i dođe k Isusu. 
I odgovarajući reče mu Isus: Šta hoćeš da ti učinim? A slepi reče Mu: Ravuni! Da progledam. 
A Isus reče mu: Idi, vera tvoja pomože ti. I odmah progleda, i ode putem za Isusom. 
