Matej.
23.
Tada Isus reče k narodu i učenicima svojim 
govoreći: Na Mojsijevu stolicu sedoše književnici i fariseji. 
Sve dakle što vam kažu da držite, držite i tvorite; ali šta oni čine ne činite; jer govore a ne čine. 
Nego vežu bremena teška i nezgodna za nošenje, i tovare na pleća ljudska; a prstom svojim neće da ih prihvate. 
A sva dela svoja čine da ih vide ljudi: raširuju svoje amajlije, i grade velike skute na haljinama svojim. 
I traže začelje na gozbama i prva mesta po zbornicama, 
i da im se klanja po ulicama, i da ih ljudi zovu: Ravi! Ravi! 
A vi se ne zovite Ravi; jer je u vas jedan Ravi Hristos, a vi ste svi braća. 
I ocem ne zovite nikoga na zemlji; jer je u vas jedan Otac koji je na nebesima. 
Niti se zovite Učitelji; jer je u vas jedan učitelj Hristos. 
A najveći između vas da vam bude sluga. 
Jer koji se podiže, poniziće se, a koji se ponižuje, podignuće se. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što zatvarate carstvo nebesko od ljudi; jer vi ne ulazite niti date da ulaze koji bi hteli. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što jedete kuće udovičke, i lažno se Bogu molite dugo; zato ćete većma biti osuđeni. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što prohodite more i zemlju da bi prisvojili jednog, i kad ga prisvojite, činite ga sinom paklenim, udvoje većim od sebe. 
Teško vama vođe slepe koji govorite: Ako se ko kune crkvom ništa je; a ako se ko kune zlatom crkvenim kriv je. 
Budale slepe! Šta je veće, ili zlato, ili crkva koja zlato osveti. 
I ako se ko kune oltarom ništa je to, a koji se kune darom koji je na njemu kriv je. 
Budale slepe! Šta je veće, ili dar, ili oltar koji dar osveti? 
Koji se dakle kune oltarom, kune se njim i svim što je na njemu. 
I koji se kune crkvom, kune se njom i Onim što živi u njoj. 
I koji se kune nebom, kune se prestolom Božjim i Onim koji sedi na njemu. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što dajete desetak od metvice i od kopra i od kima, a ostaviste šta je najpretežnije u zakonu: pravdu i milost i veru; a ovo je trebalo činiti i ono ne ostavljati. 
Vođe slepe koji oceđujete komarca a kamilu proždirete. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri što čistite spolja čašu i zdelu a iznutra su pune grabeža i nepravde. 
Fariseju slepi! Očisti najpre iznutra čašu i zdelu da budu i spolja čiste. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što ste kao okrečeni grobovi, koji se spolja vide lepi a unutra su puni kostiju mrtvačkih i svake nečistote. 
Tako i vi spolja se pokazujete ljudima pravedni, a iznutra ste puni licemerja i bezakonja. 
Teško vama književnici i fariseji, licemeri, što zidate grobove prorocima i krasite rake pravednika, 
i govorite: Da smo mi bili u vreme svojih otaca, ne bismo s njima pristali u krv proroka. 
Tim samo svedočite za sebe da ste sinovi onih koji su pobili proroke. 
I vi dopunite meru otaca svojih. 
Zmije, porodi aspidini! Kako ćete pobeći od presude u oganj pakleni? 
Zato evo ja ću k vama poslati proroke i premudre i književnike; i vi ćete jedne pobiti i raspeti a jedne biti po zbornicama svojim i goniti od grada do grada, 
da dođe na vas sva krv pravedna što je prolivena na zemlji od krvi Avelja pravednog do krvi Zarije sina Varahijinog, koga ubiste među crkvom i oltarom. 
Zaista vam kažem da će ovo sve doći na rod ovaj. 
Jerusalime, Jerusalime, koji ubijaš proroke i zasipaš kamenjem poslane k sebi! Koliko puta hteh da skupim čeda tvoja kao što kokoš skuplja piliće svoje pod krila i ne hteste! 
Eto će vam se ostaviti vaša kuća pusta. 
Jer vam kažem: Nećete mene videti odsele dok ne kažete: Blagoslovljen koji ide u ime Gospodnje. 
