Psalmi.
107.
Hvalite Gospoda, jer je dobar; jer je doveka milost Njegova. 
Tako neka kažu koje je izbavio Gospod, koje je izbavio iz ruke neprijateljeve, 
Skupio ih iz zemalja, od istoka i zapada, od severa i mora. 
Lutaše po pustinji gde se ne živi, puta gradu naseljenom ne nahodiše; 
Behu gladni i žedni, i duša njihova iznemagaše u njima; 
Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj; i izbavi ih iz nevolje njihove. 
I izvede ih na prav put, koji ide u grad naseljeni. 
Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih! 
Jer siti dušu taštu, i dušu gladnu puni dobra. 
Sedeše u tami i u senu smrtnom, okovani u tugu i u gvožđe; 
Jer ne slušaše reči Božijih, i ne mariše za volju Višnjeg. 
On poništi srce njihovo stradanjem; spotakoše se, i ne beše koga da pomogne. 
Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izbavi ih iz nevolje njihove; 
Izvede ih iz tame i sena smrtnog, i raskide okove njihove. 
Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih! 
Jer razbi vrata bronzana, i prevornice gvozdene slomi. 
Bezumnici stradaše za nevaljale puteve svoje, i za nepravde svoje. 
Svako se jelo gadilo duši njihovoj, i dođoše do vrata smrtnih. 
Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izbavi ih iz nevolje njihove. 
Posla reč svoju i isceli ih, i izbavi ih iz groba njihovog. 
Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih! 
I neka prinesu žrtvu za hvalu, i kazuju dela Njegova u pesmama! 
Koji plove po moru na korabljima, i rade na velikim vodama, 
Oni su videli dela Gospodnja, i čudesa Njegova u dubini. 
Kaže, i diže se silan vetar, i ustaju vali na njemu, 
Dižu se do nebesa i spuštaju do bezdana: duša se njihova u nevolji razliva; 
Posrću i ljuljaju se kao pijani; sve mudrosti njihove nestaje. 
Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izvede ih iz nevolje njihove. 
On obraća vetar u tišinu, i vali njihovi umuknu. 
Vesele se kad se stišaju, i vodi ih u pristanište koje žele. 
Neka hvale Gospoda za milost Njegovu, i za čudesa Njegova radi sinova ljudskih! 
Neka Ga uzvišuju na saboru narodnom, na skupštini starešinskoj slave Ga! 
On pretvara reke u pustinju, i izvore vodene u suhotu, 
Rodnu zemlju u slanu pustaru za nevaljalstvo onih koji žive na njoj. 
On pretvara pustinju u jezera, i suvu zemlju u izvore vodene, 
I naseljava onamo gladne. Oni zidaju gradove za življenje; 
Seju polja, sade vinograde i sabiraju letinu. 
Blagosilja ih i množe se jako, i stoke im ne umanjuje. 
Pre ih beše malo, padahu od zla i nevolje, što ih stizaše. 
On sipa sramotu na knezove, i ostavlja ih da lutaju po pustinji gde nema puteva. 
On izvlači ubogoga iz nevolje, i plemena množi kao stado. 
Dobri vide i raduju se, a svako nevaljalstvo zatiskuje usta svoja. 
Ko je mudar, neka zapamti ovo, i neka poznaju milosti Gospodnje. 
