Dela apostolska.
7.
A poglavar sveštenički reče: Je li dakle tako? 
A on reče: Ljudi braćo i oci! Poslušajte. Bog slave javi se ocu našem Avraamu kad beše u Mesopotamiji, pre nego se doseli u Haran, 
i reče mu: Iziđi iz zemlje svoje i od roda svog i iz doma oca svog, i dođi u zemlju koju ću ti ja pokazati. 
Tada iziđe iz zemlje haldejske, i doseli se u Haran; i odande, po smrti oca njegovog, preseli ga u ovu zemlju u kojoj vi sad živite. 
I ne dade mu nasledstvo u njoj ni stope; i obreče mu je dati u držanje i semenu njegovom posle njega, dok on još nemaše deteta. 
Ali Bog reče ovako: Seme tvoje biće došljaci u zemlji tuđoj, i nateraće ga da služi, i mučiće ga četiri stotine godina. 
I narodu kome će služiti ja ću suditi, reče Bog; i potom će izići, i služiće meni na ovome mestu. 
I dade mu zavet obrezanja, i tako rodi Isaka, i obreza ga u osmi dan; i Isak Jakova, i Jakov dvanaest starešina. 
I starešine zaviđahu Josifu, i prodadoše ga u Misir; i Bog beše s njim. 
I izbavi ga od svih njegovih nevolja, i dade mu milost i premudrost pred Faraonom carem misirskim, i postavi ga poglavarom nad Misirom i nad svim domom svojim. 
A dođe glad na svu zemlju misirsku i hanansku i nevolja velika, i ne nalažahu hrane oci naši. 
A Jakov čuvši da ima pšenice u Misiru posla najpre oce naše. 
I kad dođoše drugi put, poznaše Josifa braća njegova, i rod Josifov posta poznat Faraonu. 
A Josif posla i dozva oca svog Jakova i svu rodbinu svoju, sedamdeset i pet duša. 
I Jakov siđe u Misir, i umre, on i očevi naši. 
I prenesoše ih u Sihem, i metnuše u grob koji kupi Avraam za novce od sinova Emorovih u Sihemu. 
I kad se približi vreme obećanja za koje se Bog zakle Avraamu, narod se narodi i umnoži u Misiru, 
dok nasta drugi car u Misiru, koji ne znaše Josifa. 
Ovaj namisli zlo za naš rod, izmuči oce naše da svoju decu bacahu da ne žive. 
U to se vreme rodi Mojsije, i beše Bogu ugodan, i bi tri meseca hranjen u kući oca svog. 
A kad ga izbaciše, uze ga kći Faraonova, i odgaji ga sebi za sina. 
I nauči se Mojsije svoj premudrosti misirskoj, i beše silan u rečima i u delima. 
A kad mu se navršivaše četrdeset godina, dođe mu na um da obiđe braću svoju, sinove Izrailjeve. 
I videvši jednom gde se čini nepravda, pomože, i pokaja onog što mu se činjaše nepravda, i ubi Misirca. 
Mišljaše pak da braća njegova razumeju da Bog njegovom rukom njima spasenje dade: ali oni ne razumeše. 
A sutradan dođe među takve koji se behu svadili, i miraše ih govoreći: Ljudi, vi ste braća, zašto činite nepravdu jedan drugom? 
A onaj što činjaše nepravdu bližnjemu ukori ga govoreći: Ko je tebe postavio knezom i sudijom nad nama? 
Ili i mene hoćeš da ubiješ kao što si juče ubio Misirca? 
A Mojsije pobeže od ove reči, i posta došljak u zemlji madijanskoj, gde rodi dva sina. 
I kad se navrši četrdeset godina, javi mu se u pustinji gore sinajske anđeo Gospodnji u plamenu ognjenom u kupini. 
A kad Mojsije vide, divljaše se utvari. A kad on pristupi da vidi, bi glas Gospodnji k njemu: 
Ja sam Bog otaca tvojih, Bog Avraamov i Bog Isakov i Bog Jakovljev. A Mojsije se beše uzdrhtao i ne smeše da pogleda. 
A Gospod mu reče: Izuj obuću svoju sa svojih nogu: jer je mesto na kome stojiš sveta zemlja. 
Ja dobro videh muku svog naroda koji je u Misiru, i čuh njihovo uzdisanje, i siđoh da ih izbavim: i sad hodi da te pošaljem u Misir. 
Ovog Mojsija, kog ukoriše rekavši: Ko te postavi knezom i sudijom? Ovog Bog za kneza i izbavitelja posla rukom anđela koji mu se javi u kupini. 
Ovaj ih izvede učinivši čudesa i znake u zemlji misirskoj i u Crvenom Moru i u pustinji četrdeset godina. 
Ovo je Mojsije koji kaza sinovima Izrailjevim: Gospod Bog vaš podignuće vam proroka iz vaše braće, kao mene: njega poslušajte. 
Ovo je onaj što beše u crkvi u pustinji s anđelom, koji mu govori na gori sinajskoj, i s ocima našim; koji primi reči žive da ih nama da; 
kog ne hteše poslušati oci naši, nego ga odbaciše, i okrenuše se srcem svojim u Misir, 
rekavši Aronu: Načini nam bogove koji će ići pred nama, jer ovom Mojsiju, koji nas izvede iz zemlje misirske, ne znamo šta bi. 
I tada načiniše tele, i prinesoše žrtvu idolu, i radovahu se rukotvorini svojoj. 
A Bog se okrenu od njih, i predade ih da služe vojnicima nebeskim, kao što je pisano u knjizi proroka: Eda zaklanja i žrtve prinesoste mi na četrdeset godina u pustinji, dome Izrailjev? 
I primiste čador Molohov, i zvezdu boga svog Remfana, kipove koje načiniste da im se molite; i preseliću vas dalje od Vavilona. 
Očevi naši imahu čador svedočanstva u pustinji, kao što zapovedi Onaj koji govori Mojsiju da ga načini po onoj prilici kao što ga vide; 
koji i primiše očevi naši i donesoše s Isusom Navinom u zemlju neznabožaca, koje oturi Bog ispred lica naših otaca, tja do Davida, 
koji nađe milost u Boga, i izmoli da nađe mesto Bogu Jakovljevom. 
A Solomun Mu načini kuću. 
Ali najviši ne živi u rukotvorenim crkvama, kao što govori prorok: 
Nebo je meni presto a zemlja podnožje nogama mojim: kako ćete mi kuću sazidati? Govori Gospod; ili koje je mesto za moje počivanje? 
Ne stvori li ruka moja sve ovo? 
Tvrdovrati i neobrezanih srca i ušiju! Vi se jednako protivite Duhu Svetome; kako vaši oci tako i vi. 
Kog od proroka ne proteraše oci vaši? I pobiše one koji unapred javiše za dolazak pravednika, kog vi sad izdajnici i krvnici postadoste; 
koji primiste zakon naredbom anđeoskom, i ne održaste. 
Kad ovo čuše, rasrdiše se vrlo u srcima svojim, i škrgutahu zubima na nj. 
A Stefan budući pun Duha Svetog pogleda na nebo i vide slavu Božju i Isusa gde stoji s desne strane Bogu; 
i reče: Evo vidim nebesa otvorena i Sina čovečijeg gde stoji s desne strane Bogu. 
A oni povikavši glasno zatiskivahu uši svoje, i navališe jednodušno na nj. 
I izvedavši ga iz grada stadoše ga zasipati kamenjem, i svedoci haljine svoje metnuše kod nogu mladića po imenu Savla. 
I zasipahu kamenjem Stefana, koji se moljaše Bogu i govoraše: Gospode Isuse! Primi duh moj. 
Onda kleče na kolena i povika glasno: Gospode! Ne primi im ovo za greh. I ovo rekavši umre. 
