Luka.
16.
A učenicima svojim govoraše: Beše jedan čovek bogat koji imaše pristava, i toga oblagaše kod njega da mu prosipa imanje, 
i dozvavši ga reče mu: Šta ovo ja čujem za tebe? Daj račun kako si kućio kuću: jer više ne možeš kućom upravljati. 
A pristav od kuće reče u sebi: Šta ću činiti? Gospodar moj uzima od mene upravljanje kuće: kopati ne mogu, prositi stidim se. 
Znam šta ću činiti da bi me primili u kuće svoje kad mi se oduzme upravljanje kuće. 
I dozvavši redom dužnike gospodara svog reče prvom: Koliko si dužan gospodaru mom? 
A on reče: Sto oka ulja. I reče mu: Uzmi pismo svoje i sedi brzo te napiši pedeset. 
A potom reče drugom: A ti koliko si dužan? A on reče: Sto oka pšenice. I reče mu: Uzmi pismo svoje i napiši osamdeset. 
I pohvali gospodar nevernog pristava što mudro učini; jer su sinovi ovog veka mudriji od sinova videla u svom naraštaju. 
I ja vama kažem: načinite sebi prijatelje nepravednim bogatstvom, da bi vas kad osiromašite primili u večne kuće. 
Koji je veran u malom i u mnogom je veran; a ko je neveran u malom i u mnogom je neveran. 
Ako dakle u nepravednom bogatstvu verni ne biste, ko će vam u istinom verovati? 
I ako u tuđem ne biste verni, ko će vam dati vaše? 
Nikakav pak sluga ne može dva gospodara služiti; jer ili će na jednog mrzeti, a drugog ljubiti, ili će jednog voleti a za drugog ne mariti. Ne možete služiti Bogu i bogatstvu. 
A ovo sve slušahu i fariseji, koji behu srebroljupci, i rugahu Mu se. 
I reče im: Vi ste oni koji se gradite pravedni pred ljudima; ali Bog zna srca vaša; jer šta je u ljudi visoko ono je mrzost pred Bogom. 
Zakon i proroci su do Jovana; odsele se carstvo Božije propoveda jevanđeljem, i svaki navaljuje da uđe u njega. 
Lakše je, pak, nebu i zemlji proći negoli jednoj titli iz zakona propasti. 
Svaki koji pušta ženu svoju i uzima drugu, preljubu čini; i koji se ženi puštenicom, preljubu čini. 
Čovek neki, pak, beše bogat, koji se oblačaše u skerlet i u svilu, i življaše svaki dan gospodski i veseljaše se. 
A beše jedan siromah, po imenu Lazar, koji ležaše pred njegovim vratima gnojav, 
i željaše da se nasiti mrvama koje padahu s trpeze bogatog; još i psi dolažahu i lizahu gnoj njegov. 
A kad umre siromah, odnesoše ga anđeli u naručje Avraamovo; a umre i bogati, i zakopaše ga. 
I u paklu kad beše u mukama, podiže oči svoje i ugleda izdaleka Avraama i Lazara u naručju njegovom, 
i povikavši reče: Oče Avraame! Smiluj se na me i pošlji mi Lazara neka umoči u vodu vrh od prsta svog, i da mi rashladi jezik; jer se mučim u ovom plamenu. 
A Avraam reče: Sinko! Opomeni se da si ti primio dobra svoja u životu svom, i Lazar opet zla; a sad se on teši, a ti se mučiš. 
I preko svega toga postavljena je među nama i vama velika propast, da ovi koji bi hteli odovud k vama preći, ne mogu, niti oni otuda k nama da prelaze. 
Tada reče: Molim te dakle, oče, da ga pošalješ kući oca mog, 
jer imam pet braće: neka im posvedoči da ne bi i oni došli na ovo mesto mučenja. 
Reče mu Avraam: Oni imaju Mojsija i proroke, neka njih slušaju. 
A on reče: Ne, oče Avraame! Nego ako im dođe ko iz mrtvih pokajaće se. 
A Avraam reče mu: Ako ne slušaju Mojsija i proroke, da ko i iz mrtvih ustane neće verovati. 
