Jov.
30.
A sada smeju mi se mlađi od mene, kojima otaca ne bih hteo metnuti sa psima stada svog. 
A na šta bi mi i bila sila ruku njihovih? U njima beše propala starost. 
Od siromaštva i gladi samoćavahu bežeći od suva, mračna, pusta i opustošena mesta; 
Koji brahu lobodu po čestama, i smrekovo korenje beše im hrana. 
Između ljudi behu izgonjeni i vikaše se za njima kao za lupežom. 
Življahu po strašnim uvalama, po jamama u zemlji i u kamenu. 
Po grmovima rikahu, pod trnjem se skupljahu. 
Behu ljudi nikakvi i bez imena, manje vredni nego zemlja. 
I njima sam sada pesma, i postah im priča. 
Gade se na me, idu daleko od mene i ne ustežu se pljuvati mi u lice. 
Jer je Bog odapeo moju tetivu i muke mi zadao te zbaciše uzdu preda mnom. 
S desne strane ustajahu momci, potkidahu mi noge, i nasipaju put k meni da me upropaste. 
Raskopaše moju stazu, umnožiše mi muke, ne treba niko da im pomaže. 
Kao širokim prolomom naviru, i navaljuju preko razvalina. 
Strahote navališe na me, i kao vetar teraju dušu moju, i kao oblak prođe sreća moja. 
I sada se duša moja razliva u meni, stigoše me dani mučni. 
Noću probada mi kosti u meni, i žile moje ne odmaraju se. 
Od teške sile promenilo se odelo moje, i kao ogrlica u košulje moje steže me. 
Bacio me je u blato, te sam kao prah i pepeo. 
Vičem k Tebi, a Ti me ne slušaš; stojim pred Tobom, a Ti ne gledaš na me. 
Pretvorio si mi se u ljuta neprijatelja; silom ruke svoje suprotiš mi se. 
Podižeš me u vetar, posađuješ me na nj, i rastapaš u meni sve dobro. 
Jer znam da ćeš me odvesti na smrt i u dom određeni svima živima. 
Ali neće pružiti ruke svoje u grob; kad ih stane potirati, oni neće vikati. 
Nisam li plakao radi onog koji beše u zlu? Nije li duša moja žalosna bivala radi ubogog? 
Kad se dobru nadah, dođe mi zlo; i kad se nadah svetlosti, dođe mrak. 
Utroba je moja uzavrela, i ne može da se umiri, zadesiše me dani mučni. 
Hodim crn, ne od sunca, ustajem i vičem u zboru. 
Brat postah zmajevima i drug sovama. 
Pocrnela je koža na meni i kosti moje posahnuše od žege. 
Gusle se moje pretvoriše u zapevku, i svirala moja u plač. 
