Propovednik.
6.
Ima zlo koje videh pod suncem i često je među ljudima: 
Nekome Bog da bogatstvo i blago i slavu, te duša njegova ima sve šta god želi, ali mu ne da Bog da to uživa, nego uživa drugi. To je taština i ljuto zlo. 
Da bi ko rodio sto sinova i živeo mnogo godina i dani bi se veka njegovog veoma namnožili, a duša se njegova ne bi nasitila dobrog, te ni pogreba ne bi imao, kažem da je bolje nedonošče od njega. 
Jer uzalud dođe i u tamu otide i ime mu je tamom pokriveno; 
ni sunca ne vide, niti šta pozna, a počiva bolje nego onaj. 
I da bi živeo dve hiljade godina, a dobra ne bi uživao, ne odlaze li svi na jedno mesto? 
Sav je trud čovečji za usta njegova, ali se ne može nasititi duša njegova. 
Jer šta ima mudri više nego bezumni? Šta li siromah, koji se ume vladati među živima? 
Bolje je videti očima nego li želeti; i to je taština i muka duhu. 
Šta je ko, davno je tim nazvan; i zna se da je čovek i da se ne može suditi s jačim od sebe. 
Kad, dakle, ima mnogo stvari koje umnožavaju taštinu, kakva je korist čoveku? 
Jer ko zna šta je dobro čoveku u životu, za malo dana taštog života njegovog, koji mu prolaze kao sen? Ili ko će kazati čoveku šta će biti posle njega pod suncem? 
