Jovan.
19.
Tada, dakle, Pilat uze Isusa i šiba Ga. 
I vojnici spletavši venac od trnja metnuše Mu na glavu, i obukoše Mu skerletnu haljinu, 
i govorahu: Zdravo, care judejski! I bijahu Ga po obrazima. 
Onda Pilat iziđe opet napolje, i reče im: Evo ga izvodim k vama napolje, da vidite da na njemu ne nalazim nikakvu krivicu. 
A Isus izađe napolje pod vence od trnja i u skerletnoj haljini. I reče im Pilat; evo čoveka! 
A kad Ga videše glavari sveštenički i momci, povikaše govoreći: Raspni ga, raspni. Pilat im reče: Uzmite ga vi i raspnite, jer ja ne nalazim na njemu krivice. 
Odgovoriše mu Jevreji: Mi imamo zakon i po zakonu našem valja da umre, jer načini sebe sinom Božijim. 
Kad, dakle, Pilat ču ovu reč, poboja se većma. 
I opet uđe u sudnicu, i reče Isusu: Odakle si ti? A Isus mu ne dade odgovora. 
A Pilat Mu reče: Zar meni ne govoriš? Ne znaš li da imam vlast raspeti te, i vlast imam pustiti te? 
Isus odgovori: Ne bi imao vlasti nikakve nada mnom kad ti ne bi bilo dano odozgo; zato onaj ima veći greh koji me predade tebi. 
Od tada gledaše Pilat da Ga pusti. Ali Jevreji vikahu govoreći: Ako ovog pustiš nisi prijatelj ćesaru. Svaki koji sebe carem gradi protivi se ćesaru. 
Pilat, dakle, čuvši ovu reč izvede Isusa napolje, i sede na sudijsku stolicu na mestu koje se zove Kaldrma a jevrejski Gavata. 
A beše petak uoči pashe oko šestog sahata; i Pilat reče Jevrejima: Evo, car vaš. 
A oni vikahu: Uzmi, uzmi, raspni ga. Pilat im reče: Zar cara vašeg da razapnem? Odgovoriše glavari sveštenički: Mi nemamo cara osim ćesara. 
Tada im Ga dakle predade da se razapne. A oni uzeše Isusa i odvedoše. 
I noseći krst svoj iziđe na mesto koje se zove Kosturnica a jevrejski Golgota. 
Onde Ga razapeše, i s Njim drugu dvojicu s jedne i s druge strane, a Isusa u sredi. 
Pilat, pak, napisa i natpis i metnu na krst; i beše napisano: Isus Nazarećanin, car judejski. 
I onaj natpis čitaše mnogi od Jevreja; jer mesto beše blizu grada gde razapeše Isusa; i beše napisano jevrejski, grčki, latinski. 
A jevrejski glavari sveštenički govorahu Pilatu: Ne piši: Car judejski, nego da sam reče: Ja sam car judejski. 
Pilat odgovori: Šta pisah pisah. 
A vojnici kad razapeše Isusa uzeše Njegove haljine i načiniše četiri dela, svakom vojniku po deo, i dolamu; a dolama ne beše šivena nego izatkana sva s vrha do dna. 
Onda rekoše među sobom: Da je ne deremo, nego da bacamo kocke za nju kome će dopasti. Da se zbude pismo koje govori: Razdeliše haljine moje među sobom, a za dolamu moju baciše kocke. Vojnici, dakle, tako učiniše. 
A stajahu kod krsta Isusovog mati Njegova, i sestra matere Njegove Marija Kleopova, i Marija Magdalina. 
A Isus videvši mater i učenika koga ljubljaše gde stoji reče materi svojoj: Ženo! Eto ti sina! 
Potom reče učeniku: Eto ti matere! I od onog časa uze je učenik k sebi. 
Potom, znajući Isus da se već sve svrši, da se zbude pismo reče: Žedan sam. 
Onde stajaše sud pun octa; i oni napuniše sunđer octa, i nataknuvši na trsku, prinesoše k ustima Njegovim. 
A kad primi Isus ocat reče: Svrši se. I priklonivši glavu predade duh. 
A budući da beše petak, pa da ne bi tela ostala na krstu u subotu (jer beše veliki dan ona subota), Jevreji moliše Pilata da im prebiju noge, pa da ih skinu. 
Onda dođoše vojnici, i prvom dakle prebiše noge, i drugom raspetome s Njim. 
A došavši na Isusa, kad Ga videše da je već umro, ne prebiše Mu noge; 
nego jedan od vojnika probode Mu rebra kopljem; i odmah iziđe krv i voda. 
I onaj što vide posvedoči, i svedočanstvo je Njegovo istinito; i on zna da istinu govori da vi verujete. 
Jer se ovo dogodi da se zbude pismo: Kost Njegova da se ne prelomi. 
I opet drugo pismo govori: Pogledaće Onog koga probodoše. 
A potom Josif iz Arimateje, koji beše učenik Isusov ali kradom od straha jevrejskog, moli Pilata da uzme telo Isusovo, i dopusti Pilat. Onda dođe i uze telo Isusovo. 
A dođe i Nikodim, koji pre dolazi Isusu noću, i donese pomešane smirne i aloja oko sto litara. 
I uzeše telo Isusovo, i obaviše Ga platnom s mirisima, kao što je običaj u Jevreja da ukopavaju. 
A beše blizu onog mesta gde beše razapet, vrt, i u vrtu grob nov, u koji niko nikad ne beše metnut. 
Onde, dakle, petka radi jevrejskog, jer beše blizu grob, metnuše Isusa. 
