Psalmi.
44.
Načelniku pevačkom. Nauk sinova Korejevih. Bože, svojim ušima slušasmo, oci nam naši pripovedaše delo koje si učinio u njihovo vreme, u staro vreme. 
Rukom svojom izgnao si narode, a njih posadio; iskorenio si plemena, a njih namnožio. 
Jer ne zadobiše zemlje svojim mačem, niti im mišica njihova pomože, nego Tvoja desnica i Tvoja mišica, i svetlost lica Tvog, jer Ti behu omileli. 
Bože, care moj, Ti si onaj isti, pošlji pomoć Jakovu! 
S Tobom ćemo izbosti neprijatelje svoje, i s imenom Tvojim izgazićemo one koji ustaju na nas. 
Jer se ne uzdam u luk svoj, niti će mi mač moj pomoći. 
Nego ćeš nas Ti izbaviti od neprijatelja naših, i nenavidnike naše posramićeš. 
Bogom ćemo se hvaliti svaki dan, i ime Tvoje slavićemo doveka. 
Ali sad si nas povrgao i posramio, i ne ideš s vojskom našom. 
Obraćaš nas te bežimo ispred neprijatelja, i neprijatelji nas naši haraju. 
Dao si nas kao ovce da nas jedu, i po narodima rasejao si nas. 
U bescenje si prodao narod svoj, i nisi mu podigao cene. 
Dao si nas na podsmeh susedima našim, da nam se rugaju i sramote nas koji žive oko nas. 
Načinio si od nas priču u naroda, gledajući nas mašu glavom tuđinci. 
Svaki je dan sramota moja preda mnom, i stid je popao lice moje. 
Od reči podsmevačevih i rugačevih, i od pogleda neprijateljevih i osvetljivčevih. 
Sve ovo snađe nas; ali ne zaboravismo Tebe, niti prestupismo zavet Tvoj. 
Ne odstupi natrag srce naše, i stope naše ne zađoše s puta Tvog. 
Kad si nas bio u zemlji zmajevskoj, i pokrivao nas senom smrtnim, 
Onda da bejasmo zaboravili ime Boga svog i podigli ruke svoje k Bogu tuđem, 
Ne bi li Bog iznašao to? Jer On zna tajne u srcu. 
A ubijaju nas za Tebe svaki dan; s nama postupaju kao s ovcama klanicama. 
Ustani, što spavaš, Gospode! Probudi se, nemoj odbaciti zasvagda. 
Zašto kriješ lice svoje? Zaboravljaš nevolju i muku našu? 
Duša naša pade u prah, telo je naše bačeno na zemlju. 
Ustani, pomoći naša, i izbavi nas radi milosti svoje. 
