Pesma nad pesmama.
6.
Dragi moj siđe u vrt svoj, k lehama mirisnog bilja, da pase po vrtovima i da bere ljiljane. 
Ja sam dragog svog, i moj je dragi moj, koji pase među ljiljanima. 
Lepa si, draga moja, kao Tersa, krasna si kao Jerusalim, strašna kao vojska sa zastavama. 
Odvrati oči svoje od mene, jer me raspaljuju. Kosa ti je kao stado koza koje se vide na Galadu. 
Zubi su ti kao stado ovaca kad izlaze iz kupala, koje se sve blizne, a nijedne nema jalove. 
Jagodice su tvoje između vitica tvojih kao kriška šipka. 
Šezdeset ima carica i osamdeset inoča, i devojaka bez broja; 
Ali je jedna golubica moja, bezazlena moja, jedinica u matere svoje, izabrana u roditeljke svoje. Videše je devojke i nazvaše je blaženom; i carice i inoče hvališe je. 
Ko je ona što se vidi kao zora, lepa kao mesec, čista kao sunce, strašna kao vojska sa zastavama? 
Siđoh u orašje da vidim voće u dolu, da vidim cvate li vinova loza, pupe li šipci. 
Ne doznah ništa, a duša me moja posadi na kola Aminadavova. 
Vrati se, vrati se Sulamko, vrati se, vrati se, da te gledamo. Šta ćete gledati na Sulamci? Kao čete vojničke. 
