20
Павле путује у Македонију и Грчку, а затим опет у Малу Азију. Враћа у живот Евтиха. Павлов растанак са старешинама Цркве у Ефесу.
1 А пошто се утиша буна, дозва Павле ученике, и утешивши их опрости се с њима, и изиђе да иде у Македонију. 2 И прошавши оне земље, и световавши их многим речима, дође у Грчку. 3 Поживевши пак онамо три месеца стадоше му Јевреји радити о глави кад хтеде да се одвезе у Сирију, и намисли да се врати преко Македоније. 4 И пође с њим до Азије Сосипатар Пиров из Верије, и Аристарх и Секунд из Солуна, и Гај из Дерве и Тимотије, и Тихик и Трофим из Азије. 5 Ови отишавши напред чекаху нас у Троади. 6 А ми се одвезосмо после дана пресних хлебова из Филибе, и дођосмо к њима у Троаду за пет дана, и онде остасмо седам дана.
7 А у први дан недеље, кад се сабраше ученици да ломе хлеб, говораше им Павле, јер хтеде сутрадан да пође, и протеже беседу до поноћи. 8 И беху многе свеће горе у соби где се бејасмо сабрали. 9 А сеђаше на прозору једно момче, по имену Евтих, надвладано од тврдог сна, и кад Павле говораше много, наже се у сну и паде доле с трећег пода, и дигоше га мртва. 10 А Павле сишавши паде на њ, и загрливши га рече: Не буните се, јер је душа његова у њему. 11 Онда изиђе горе, и преломивши хлеб окуси, и довољно говори до саме зоре, и тако отиде. 12 А момче доведоше живо, и утешише се не мало.
13 А ми дошавши у лађу одвезосмо се у Ас, и оданде хтесмо да узмемо Павла; јер тако беше заповедио, хотећи сам да иде пешице. 14 А кад се саста с нама у Асу, узесмо га, и дођосмо у Митилину. 15 И оданде одвезавши се дођосмо сутрадан према Хију; а други дан одвезосмо се у сам, и ноћисмо у Тригилију; и сутрадан дођосмо у Милит. 16 Јер Павле намисли да прођемо мимо Ефес да се не би задржао у Азији; јер хићаше, ако буде могуће, да буде о Тројичину дне у Јерусалиму.
17 Али из Милита посла у Ефес и дозва старешине црквене. 18 И кад дођоше к њему, рече им:
Ви знате од првог дана кад дођох у Азију како с вама једнако бих 19 служећи Господу са сваком понизности и многим сузама и напастима које ми се догодише од Јевреја који ми рађаху о глави; 20 како ништа корисно не изоставих да вам не кажем и да вас научим пред народом и по кућама, 21 сведочећи и Јеврејима и Грцима покајање к Богу и веру у Господа нашег Исуса Христа. 22 И сад ево ја свезан Духом идем у Јерусалим не знајући шта ће ми се у њему догодити; 23 осим да Дух Свети по свим градовима сведочи, говорећи да ме окови и невоље чекају. 24 Али се низашта не бринем, нити марим за свој живот, него да свршим течење своје с радошћу и службу коју примих од Господа Исуса: да посведочим јеванђеље благодати Божје. 25 И ево сад знам да више нећете видети моје лице, ви сви по којима пролазих проповедајући царство Божје. 26 Зато вам сведочим у данашњи дан да сам ја чист од крви свију; 27 јер не изоставих да покажем вољу Божју. 28 Пазите дакле на себе и на све стадо у коме вас Дух Свети постави владикама да пасете цркву Господа и Бога коју стече крвљу својом; 29 јер ја ово знам да ће по одласку мом ући међу вас тешки вуци који неће штедети стада; 30 и између вас самих постаће људи који ће говорити изврнуту науку да одвраћају ученике за собом. 31 Зато гледајте и опомињите се да три године дан и ноћ не престајах учећи са сузама сваког од вас. 32 И сад вас, браћо, предајем Богу и речи благодати Његове, који може назидати и дати вам наследство међу свима освећенима. 33 Сребра, или злата, или руха ни у једног не заисках. 34 Сами знате да потреби мојој и оних који су са мном били послужише ове руке моје. 35 Све вам показах да се тако ваља трудити и помагати немоћнима, и опомињати се речи Господа Исуса коју Он рече: Много је блаженије давати неголи узимати.
36 И ово рекавши клече на колена своја са свима њима и помоли се Богу. 37 А свију стаде велики плач и загрливши Павла целиваху га, 38 жалосни највише за реч коју рече да више неће видети лице његово; и отпратише га у лађу.