8
Верност вечно сједињених.
1 О да би ми брат био,
да би сао сисе матере моје!
Нашавши те на пољу
пољубила бих те,
и не бих била прекорна.
2 Повела бих те
и довела бих те у кућу матере своје;
ти би ме учио,
а ја бих те појила вином мирисавим,
соком од шипака.
3 Лева је рука његова мени под главом,
а десном ме грли.
4 Заклињем вас, кћери јерусалимске,
не будите љубави моје,
не будите је, докле јој не буде воља.
5 Ко је она што иде горе од пустиње
наслањајући се на драгог свог?
Под јабуком пробудих те,
где те роди мати твоја,
где те роди родитељка твоја.
6 Метни ме као печат на срце своје,
као печат на мишицу своју.
Јер је љубав јака као смрт,
и љубавна сумња тврда као гроб;
жар је њен као жар огњен, пламен Божји.
7 Многа вода не може угасити љубави,
нити је реке потопити.
Да ко даје све имање дома свог за ту љубав,
осрамотио би се.
8 Имамо сестру малену, која још нема дојака.
Шта ћемо чинити са сестром својом
кад буде реч о њој?
9 Ако је зид, заградићемо на њему двор од сребра;
ако ли врата, утврдићемо их даскама кедровим.
10 Ја сам зид и дојке су моје као куле.
Тада постах у очима његовим као она која нађе мир.
11 Виноград имаше Соломун у Валамону;
даде виноград чуварима
да сваки доноси за род његов
по хиљаду сребрника.
12 Мој виноград који ја имам, преда мном је.
Нека теби, Соломуне, хиљада,
и две стотине онима који чувају род његов.
13 Која наставаш у вртовима!
Другови слушају глас твој,
дај ми да га чујем.
14 Брже, драги мој!
И буди као срна или као јеленче
на горама мирисним.