Псалам 78
Верност Божија у вођењу његовог непослушног народа.
Наук Асафов.
1 Чуј, народе мој, наук мој,
пригни ухо своје к речима уста мојих.
2 Отварам за причу уста своја,
казаћу старе приповетке.
3 Шта слушасмо и дознасмо,
и што нам казиваше оци наши,
4 Нећемо затајити од деце њихове,
нараштају позном јавићемо
славу Господњу и силу Његову и чудеса која је учинио.
5 Сведочанство подиже у Јакову,
и у Израиљу постави закон,
који даде оцима нашим да га предаду деци својој;
6 Да би знао потоњи нараштај,
деца која ће се родити,
па и они да би казивали својој деци.
7 Да полажу на Бога надање своје,
и не заборављају дела Божијих,
и заповести Његове да држе;
8 И да не буду као оци њихови,
род неваљао и упоран,
род који не беше чврст срцем својим,
нити веран Богу духом својим.
9 Синови Јефремови наоружани, који стрељају из лука,
вратише се натраг, кад беше бој.
10 Не сачуваше завет Божји,
и по закону Његовом не хтеше ходити.
11 Заборавише дела Његова,
и чудеса, која им је показао,
12 Како пред очима њиховим учини чудеса
у земљи мисирској, на пољу Соану;
13 Раздвоји море, и проведе их,
од воде начини зид;
14 И води их дању облаком,
и сву ноћ светлим огњем;
15 Раскида стене у пустињи,
и поји их као из велике бездане;
16 Изводи потоке из камена,
и води воду рекама.
17 Али они још једнако грешише Њему,
и гневише Вишњег у пустињи.
18 И кушаше Бога у срцу свом,
иштући јела по вољи својој,
19 И викаше на Бога,
и рекоше: „Може ли Бог зготовити трпезу у пустињи?”
20 Ево! Он удари у камен, и потече вода,
и реке устадоше;
може ли и хлеба дати?
Хоће ли и меса поставити народу свом?
21 Господ чу и разљути се,
и огањ се разгоре на Јакова,
и гнев се подиже на Израиља.
22 Јер не вероваше Богу
и не уздаше се у помоћ Његову.
23 Тада заповеди облацима одозго,
и отвори врата небеска,
24 И пусти, те им подажде мана за јело,
и хлеб небески даде им.
25 Хлеб анђеоски јеђаше човек;
посла им јела до ситости.
26 Пусти небом устоку,
и наведе силом својом југ;
27 И као прахом засу их месом,
и као песком морским птицама крилатим;
28 Побаца их сред логора њиховог,
око шатора њихових.
29 И наједоше се
и даде им шта су желели.
30 Али их још и не прође жеља,
још беше јело у устима њиховим,
31 Гнев се Божји подиже на њих
и помори најјаче међу њима,
и младиће у Израиљу поби.
32 Преко свега тога још грешише,
и не вероваше чудесима Његовим.
33 И пусти, те дани њихови пролазише узалуд,
и године њихове у страху.
34 Кад их убијаше, онда притецаху к Њему,
и обраћаху се и искаху Бога;
35 И помињаху да је Бог одбрана њихова,
и Вишњи Избавитељ њихов.
36 Ласкаху Му устима својим,
и језиком својим лагаху Му.
37 А срце њихово не беше Њему верно,
и не беху тврди у завету Његовом.
38 Али Он беше милостив,
и покриваше грех, и не помори их,
често заустављаше гнев свој,
и не подизаше све јарости своје.
39 Опомињаше се да су тело,
ветар, који пролази и не враћа се.
40 Колико Га пута расрдише у пустињи,
и увредише у земљи где се не живи!
41 Све наново кушаше Бога,
и Свеца Израиљевог дражише.
42 Не сећаше се руке Његове
и дана, у који их избави из невоље,
43 У који учини у Мисиру знаке своје
и чудеса своја на пољу Соану;
44 И проврже у крв реке њихове и потоке њихове,
да не могоше пити.
45 Посла на њих бубине да их кољу,
и жабе да их море.
46 Летину њихову даде црву,
и муку њихову скакавцима.
47 Винограде њихове поби градом,
и смокве њихове сланом.
48 Граду предаде стоку њихову,
и стада њихова муњи.
49 Посла на њих огњени гнев свој,
јарост, срдњу и мржњу,
чету злих анђела.
50 Равни стазу гневу свом,
не чува душе њихове од смрти,
и живот њихов предаде помору.
51 Поби све првенце у Мисиру,
први пород по колибама Хамовим.
52 И поведе народ свој као овце,
и води их као стадо преко пустиње.
53 Води их поуздано, и они се не бојаше,
а непријатеље њихове затрпа море.
54 И доведе их на место светиње своје,
на ову гору, коју задоби десница Његова.
55 Одагна испред лица њиховог народе;
жребом раздели њихово достојање,
и по шаторима њиховим насели колена Израиљева.
56 Али они кушаше и срдише Бога Вишњег
и уредбе Његове не сачуваше.
57 Одусташе и одвргоше се, као и оци њихови,
слагаше као рђав лук.
58 Увредише Га висинама својим,
и идолима својим раздражише Га.
59 Бог чу и разгневи се
и расрди се на Израиља веома.
60 Остави насеље своје у Силому,
шатор, у коме живљаше с људима.
61 И оправи у ропство славу своју
и красоту своју у руке непријатељеве.
62 И предаде мачу народ свој,
и на достојање своје запламте се.
63 Младиће његове једе огањ,
и девојкама његовим не певаше сватовских песама;
64 Свештеници његови падаше од мача,
и удовице његове не плакаше.
65 Најпосле, као иза сна пробуди се Господ,
прену се као јунак кад се напије вина.
66 И поби непријатеље своје с леђа,
вечној срамоти предаде их.
67 И не хте шатор Јосифов,
и колено Јефремово не изабра.
68 Него изабра колено Јудино,
гору Сион, која Му омиле.
69 И сагради светињу своју као горње своје станове,
и као земљу утврди је довека.
70 И изабра Давида, слугу свог,
и узе га од торова овчијих,
71 И од дојилица доведе га
да пасе народ Његов, Јакова,
и наследство Његово, Израиља.
72 И он их пасе чистим срцем,
и води их мудрим рукама.