16
Наставак прорицања о пропасти Моава.
1 Шаљите јагањце господару земаљском,
од Селе до пустиње,
ка гори кћери сионске.
2 Јер ће бити кћери моавске на бродовима арнонским
као птица која лута, отерана с гнезда.
3 Учини веће, народе,
начини сен у подне као ноћ,
заклони изагнане,
немој издати бегунце.
4 Нека код тебе бораве изгнани моји, Моаве;
буди им заклон од пустошника;
јер ће нестати насилника,
престаће пустошење,
истребиће се са земље који газе друге.
5 И утврдиће се престо милошћу,
и на њему ће седети једнако у шатору Давидовом
који ће судити и тражити што је право
и бити брз да чини правду.
6 Чусмо за охолост Моава врло поноситог,
за понос његов и охолост и обест његову;
лажи његове неће бити тврде.
7 Зато ће ридати Моавац над Моавцем, сви ће ридати;
над темељима кир-аресетским уздисаћете јер су разваљени.
8 И поља есевонска посушише се
и чокот сивамски;
господа народна потрше красне лозе његове,
које досезаху до Јазира
и вијаху се по пустињи;
одводе његове пружаху се
и прелажаху преко мора.
9 Зато ћу плакати плачем јазирским за чокотом сивамским;
заливаћу те сузама својим, Есевоне и Елеало,
јер песма о летини твојој и о жетви твојој паде.
10 И неста радости и весеља с поља родног,
у виноградима се не пева ни подвикује,
вина у кацама не гази газилац;
учиних крај песмама.
11 Зато утроба моја јечи као гусле за Моавом,
и срце моје за Кир-Ересом.
12 И кад се види да се уморио Моав на висини својој, ући ће у светињу своју да се помоли; али ништа неће свршити.
13 Ово је реч што рече Господ за Моава давно. 14 А сада вели Господ говорећи: До три године, као што су године најамничке, олошаће слава Моавова са свим мноштвом његовим, и шта остане биће врло мало и нејако.