63
Господ гази непријатеље. Осврт на старе дане. Молитва за спасење.
1 Ко је оно што иде из Едома,
из Восора, у црвеним хаљинама?
Красно одевен,
корачајући у величини силе своје?
Ја сам, који говорим правду
и вредан сам спасти.
2 Зашто Ти је црвено одело
и хаљине Ти као у оног који гази у каци?
3 Газих сам у каци,
и нико између народа не беше са мном;
али их изгазих у гневу свом
и потлачих у љутини својој;
и крв њихова попрска ми хаљине
и искаљах све одело своје.
4 Јер је дан од освете у срцу мом,
и дође година да се моји искупе.
5 Погледах, а никога не беше да помогне,
и зачудих се што никога не беше да подупре;
али ме десница моја избави
и јарост моја подупре ме.
6 И изгазих народе у гневу свом,
и опојих их јарошћу својом,
и пролих на земљу крв њихову.
7 Помињаћу доброту Господњу, хвалу Господњу
за све што нам је учинио Господ,
и мноштво добра што је учинио дому Израиљевом
по милости својој и по великој доброти својој.
8 Јер рече: Доиста су мој народ,
синови, који неће изневерити.
И би им Спаситељ.
9 У свакој тузи њиховој Он беше тужан,
и анђео, који је пред Њим, спасе их.
Љубави своје ради и милости своје ради Он их избави,
и подиже их и носи их све време.
10 Али се одметаше и жалостише Свети Дух Његов;
зато им поста непријатељ, и ратова на њих.
11 Али се опомену старих времена,
Мојсија, народа свог:
где је Онај који их изведе из мора с пастиром стада свог?
Где је Онај што метну усред њих Свети Дух свој?
12 Који их води славном мишицом својом
за десницу Мојсијеву?
Који раздвоји воду пред њима,
да стече себи вечно име?
13 Који их води преко бездана као коња преко пустиње,
да се не спотакоше?
14 Дух Господњи води их тихо,
као кад стока силази у долину;
тако си водио свој народ
да стечеш себи славно име.
15 Погледај с неба,
и види из стана светиње своје и славе своје,
где је ревност Твоја и сила Твоја,
мноштво милосрђа Твог и милости Твоје?
Еда ли ће се мени устегнути?
16 Ти си заиста Отац наш,
ако и не зна Аврам за нас,
и Израиљ нас не познаје;
Ти си, Господе, Отац наш,
име Ти је, откако је века, Избавитељ наш.
17 Зашто си нам дао да зађемо, Господе,
с путева Твојих?
Да нам отврдне срце
да Те се не бојимо?
Врати се ради слуга својих,
ради племена наследства свог.
18 Замало наследи народ светости Твоје;
непријатељи наши погазише светињу Твоју.
19 Постасмо као они којима ниси никада владао
нити је призивано име Твоје над њима.