11
Софаров први говор: Јов има да се покори пред свезналим Богом.
1 А Софар Намаћанин одговори и рече:
2 Зар на многе речи нема одговора?
Или ће човек говорљив остати прав?
3 Хоће ли твоје лажи ућуткати људе?
И кад се ругаш, зар те неће нико посрамити?
4 Јер си рекао: Чиста је наука моја,
и чист сам пред очима твојим.
5 Али кад би Бог проговорио
и усне своје отворио на те,
6 И показао ти тајне мудрости,
јер их је двојином више,
познао би да те Бог кара мање
него што заслужује твоје безакоње.
7 Можеш ли ти тајне Божије докучити,
или докучити савршенство Свемогућег?
8 То су висине небеске,
шта ћеш учинити?
Дубље је од пакла,
како ћеш познати?
9 Дуже од земље,
шире од мора.
10 Да преврати, или затвори или сабере,
ко ће Му бранити?
11 Јер зна ништавило људско,
и видећи неваљалство зар неће пазити?
12 Човек безуман постаје разуман,
премда се човек рађа као дивље магаре.
13 Да ти управиш срце своје
и подигнеш руке своје к Њему,
14 Ако је безакоње у руци твојој, да га уклониш,
и не даш да неправда буде у шаторима твојим,
15 Тада ћеш подигнути лице своје без мане
и стајаћеш тврдо и нећеш се бојати;
16 Заборавићеш муку,
као воде која протече опомињаћеш је се;
17 Настаће ти време ведрије него подне,
синућеш, бићеш као јутро;
18 Уздаћеш се имајући надање,
закопаћеш се, и мирно ћеш спавати.
19 Лежаћеш, и нико те неће плашити,
и многи ће ти се молити.
20 Али очи ће безбожницима ишчилети,
и уточишта им неће бити,
и надање ће им бити издисање.