6
Исаијино виђење славе Господње и позивање да пророкује.
1 Године које умре цар Озија видех Господа где седи на престолу високом и издигнутом, и скут Му испуњаваше цркву. 2 Серафими стајаху више Њега, сваки их имаше шест крила: двема заклањаше лице своје и двема заклањаше ноге своје, а двема летеше. 3 И викаху један другом говорећи:
Свет, свет, свет је Господ над војскама;
пуна је сва земља славе Његове.
4 И задрмаше се прагови на вратима од гласа којим викаху, и дом се напуни дима. 5 И рекох: Јао мени! Погибох, јер сам човек нечистих усана, и живим усред народа нечистих усана, јер Цара Господа над војскама видех својим очима.
6 А један од серафима долете к мени држећи у руци жив угљен, који узе с олтара клештима, 7 и дотаче се уста мојих, и рече: Ево, ово се дотаче уста твојих, и безакоње твоје узе се, и грех твој очисти се.
8 Потом чух глас Господњи где рече: Кога ћу послати? И ко ће нам ићи? А ја рекох: Ево мене, пошаљи мене. 9 А Он рече: Иди, и реци том народу:
Слушајте али нећете разумети,
гледајте али нећете познати.
10 Учини да одебља срце том народу
и уши да им отежају,
и очи им затвори,
да не виде очима својим
и ушима својим да не чују
и срцем својим да не разумеју
и не обрате се и не исцеле.
11 А ја рекох:
Докле, Господе?
А Он рече:
Докле не опусте градови да буду без становника
и куће да буду без људи,
и земља докле сасвим не опусти,
12 И докле Господ оправи далеко људе
и буде сама пустош у земљи.
13 Али ће још бити у њој десетина,
па ће се и она затрти;
али као храст или брест,
којима и кад збаце лишће остаје стабло,
тако ће свето семе бити њено стабло.