Књига пророка Авдија
1
Прорицање казне злурадим Едомцима и избављања Израиља.
1 Утвара Авдијева.
Овако вели Господ Господ за едомску:
Чусмо глас од Господа,
и гласник би послан к народима:
Устајте, да устанемо на њу у бој.
2 Гле, учинићу те малим међу народима,
бићеш врло презрен.
3 Понос срца твог превари те,
тебе, који живиш у раселинама каменим,
у високом стану свом,
и говориш у срцу свом:
Ко ће ме оборити на земљу?
4 Да подигнеш високо као орао
и међу звезде да метнеш гнездо своје,
оданде ћу те оборити,
говори Господ.
5 Како си оплењен?!
Да су дошли к теби крадљивци или лупежи ноћу,
не би ли покрали колико им је доста?
Да су дошли к теби берачи виноградски,
не би ли оставили пабирака?
6 Како се претражи Исав,
како се нађоше потаје његове!
7 До границе те одведоше сви који беху с тобом у вери,
преварише те и надвладаше те који беху у миру с тобом;
који једу хлеб твој подметнуше ти замку,
да се не опази.
8 У онај дан, говори Господ,
нећу ли погубити мудре у земљи едемској
и разумне у гори Исавовој?
9 И твоји ће се јунаци уплашити, Темане,
да се истребе покољем сви из горе Исавове.
10 За насиље учињено брату твом Јакову покриће те стид
и истребићеш се засвагда.
11 Онај дан, кад ти стајаше насупрот;
онај дан, кад иностранци одвођаху у ропство војску његову,
и туђинци улажаху на врата његова
и бацаху жреб за Јерусалим,
беше и ти као који од њих.
12 Али ти не требаше гледати дана брата свог,
дана, кад се одвођаше у туђу земљу,
нити се радовати синовима Јудиним у дан кад пропадаху,
нити разваљивати уста у дан невоље њихове.
13 Не требаше ти ући на врата народа мог у дан погибли њихове,
не требаше да и ти гледаш зло њихово у дан погибли њихове,
ни да се дохваташ добра њихова у дан погибли њихове.
14 Нити требаше да станеш на распутицу да убијаш бежан њихову,
нити да издајеш оних који осташе у дан невоље.
15 Јер је дан Господњи близу свим народима:
како си чинио, тако ће ти бити,
плата ће ти се вратити на главу твоју.
16 Јер као што сте ви пили на светој гори мојој,
тако ће пити сви народи вазда,
пиће, и ждреће,
и биће као да их није било.
17 А на гори ће Сиону бити спасење,
и биће света,
и дом ће Јаковљев наследити наследство своје.
18 И дом ће Јаковљев бити огањ
и дом Јосифов пламен,
а дом Исавов стрњика;
и разгореће се на њих,
и спалиће их;
и неће бити остатака дому Исавовом,
јер Господ рече.
19 И наследиће југ, гору Исавову,
и равницу, Филистеје;
и наследиће поље Јефремово и поље самаријско
и Венијаминово и Галад;
20 И заробљена војска синова Израиљевих наследиће шта је било хананејско до Сарепте;
а робље јерусалимско, што је у Сефараду,
наследиће јужне градове.
21 И избавитељи ће изаћи на гору Сион да суде гори Исавовој,
и царство ће бити Господње.