- Књига о Јову
- <
- 29
- >

29
Јов описује своју пређашњу срећу.
1 Још настави Јов беседу своју и рече:
2 О да бих био као пређашњих месеца,
као оних дана кад ме Бог чуваше,
3 Кад светљаше свећом својом над главом мојом,
и при виделу Његовом хођах по мраку,
4 Како бејах за младости своје,
кад тајна Божија беше у шатору мом,
5 Кад још беше Свемогући са мном,
и деца моја око мене,
6 Кад се траг мој обливаше маслом,
и стена ми точаше уље потоцима,
7 Кад излажах на врата кроз град,
и на улици намештах себи столицу:
8 Младићи видећи ме уклањаху се,
а старци устајаху и стајаху,
9 Кнезови престајаху говорити
и метаху руку на уста своја,
10 Управитељи устезаху глас свој
и језик им пријањаше за грло.
11 Јер које ме ухо чујаше, називаше ме блаженим;
и које ме око виђаше, сведочаше ми
12 Да избављам сиромаха који виче,
и сироту и који нема никог да му помогне;
13 Благослов оног који пропадаше долажаше на ме,
и удовици срце распевах;
14 У правду се облачих и она ми беше одело,
као плашт и као венац беше ми суд мој.
15 Око бејах слепом и нога хромом.
16 Отац бејах убогима,
и разбирах за распру за коју не знах.
17 И разбијах кутњаке неправеднику,
и из зуба му истрзах грабеж.
18 Зато говорах: У свом ћу гнезду умрети,
и биће ми дана као песка.
19 Корен мој пружаше се крај воде,
роса биваше по сву ноћ на мојим гранама.
20 Слава моја подмлађиваше се у мене,
и лук мој у руци мојој понављаше се.
21 Слушаху ме и чекаху,
и ћутаху на мој савет.
22 После мојих речи нико не проговараше,
тако их натапаше беседа моја.
23 Јер ме чекаху као дажд,
и уста своја отвараху као на позни дажд.
24 Кад бих се насмејао на њих, не вероваху,
и сјајност лица мог не разгоњаху.
25 Кад бих отишао к њима, седах у зачеље,
и бејах као цар у војсци,
кад теши жалосне.

- Књига о Јову
- <
- 29
- >

Public Domain