Приче Соломунове.
15.
Одговор благ утишава гнев, а реч прека подиже срдњу. 
Језик мудрих људи украшава знање, а уста безумних просипају безумље. 
Очи су Господње на сваком месту гледајући зле и добре. 
Здрав је језик дрво животно, а опачина с њега кршење од ветра. 
Луд се руга наставом оца свог; а ко прима укор бива паметан. 
У кући праведниковој има много блага; а у дохотку је безбожниковом расап. 
Усне мудрих људи сеју знање, а срце безумничко не чини тако. 
Жртва је безбожничка гад Господу, а молитва праведних угодна Му је. 
Гад је Господу пут безбожников; а ко иде за правдом, њега љуби. 
Карање је зло ономе ко оставља пут; који мрзи на укор, умреће. 
Пакао је и погибао пред Господом, а камоли срца синова човечијих. 
Подсмевач не љуби оног ко га кори, нити иде к мудрима. 
Весело срце весели лице, а жалост у срцу обара дух. 
Срце разумно тражи знање, а уста безумних људи наслађују се безумљем. 
Сви су дани невољникови зли; а ко је веселог срца, на гозби је једнако. 
Боље је мало са страхом Господњим него велико благо с немиром. 
Боље је јело од зеља где је љубав него од вола угојена где је мржња. 
Човек гневљив замеће распру; а ко је спор на гнев, утишава свађу. 
Пут је лењога као ограда од трња, а стаза је праведних насута. 
Мудар је син радост оцу, а човек безуман презире матер своју. 
Безумље је радост безумнику, а разуман човек ходи право. 
Намере се расипају кад нема савета, а тврдо стоје где је много саветника. 
Радује се човек одговором уста својих, и реч у време како је добра! 
Пут к животу иде горе разумноме да се сачува од пакла одоздо. 
Господ раскопава кућу поноситима, а међу удовици утврђује. 
Мрске су Господу мисли зле, а беседе чистих миле су. 
Лакомац затире своју кућу, а ко мрзи на поклоне жив ће бити. 
Срце праведниково премишља шта ће говорити, а уста безбожничка ригају зло. 
Далеко је Господ од безбожних, а молитву праведних чује. 
Вид очни весели срце, добар глас гоји кости. 
Ухо које слуша карање животно наставаће међу мудрима. 
Ко одбацује наставу, не мари за душу своју; а ко слуша карање, бива разуман. 
Страх је Господњи настава к мудрости, и пре славе иде смерност. 
