Амос.
8.
Ово ми показа Господ: Гле, котарица летњег воћа. 
И рече: Шта видиш, Амосе? А ја рекох: Котарицу летњег воћа. А Господ ми рече: Дође крај народу мом Израиљу, нећу га више пролазити. 
И песме ће црквене бити ридање у онај дан, говори Господ; биће мноштво мртвих телеса, која ће се свуда побацати ћутећи. 
Чујте ово, који прождирете убоге и сатирете сиромахе у земљи, 
Говорећи: Кад ће проћи младина да продајемо жито? И субота да отворимо пшеницу? Умањујући ефу и повећавајући сикал и варајући лажним мерилима; 
Да купујемо сиромахе за новце и убогог за једне опанке, и да продајемо очинке од пшенице. 
Закле се Господ славом Јаковљевом: Нећу никада заборавити ниједно дело њихово. 
Неће ли се земља потрести од тога, и протужити сваки који живи на њој? И неће ли се сва разлити као река? И неће ли се однети и потопити као од реке мисирске? 
И у онај дан, говори Господ Господ, учинићу да сунце зађе у подне, и помрачићу земљу за белог дана. 
И претворићу празнике ваше у жалост и све песме ваше у плач, и метнућу кострет око свих бедара, и учинићу да свака глава оћелави и да буде жалост као за јединцем, и крај ће јој бити као горак дан. 
Гле, иду дани, говори Господ Господ, кад ћу пустити глад на земљу, не глад хлеба ни жеђ воде, него слушања речи Господњих. 
И потуцаће се од мора до мора, и од севера до истока трчаће тражећи реч Господњу, и неће је наћи. 
У то ће време обамирати лепе девојке и младићи од жеђи, 
Који се куну кривицом самаријском и говоре: Тако да је жив Бог твој, Дане, и тако да је жив пут у Вирсавеју. И пашће, и неће више устати. 
