Јеврејима.
3.
Зато, браћо света, заједничари звања небеског, познајте посланика и владику, ког ми признајемо, Исуса Христа, 
који је веран Ономе који га створи, као и Мојсије у свему дому његовом. 
Јер Овај поста толико достојан веће части од Мојсија, колико већу од дома част има онај који га је начинио. 
Јер сваки дом треба неко да начини; а ко је све створио оно је Бог. 
И Мојсије дакле беше веран у свему дому његовом, као слуга, за сведочанство оног што је требало да се говори. 
Али је Христос као син у дому свом: ког смо дом ми, ако слободу и славу наде до краја тврдо одржимо. 
Зато, као што говори Дух Свети: Данас ако глас Његов чујете, 
Не будите дрвенастих срца, као кад се прогневисте у дане напасти у пустињи, 
Где ме искушаше очеви ваши, искушаше ме, и гледаше дела моја четрдесет година. 
Тога ради расрдих се на тај род, и рекох: Једнако се мету у срцима, али они не познаше путеве моје; 
Зато се заклех у гневу свом да неће ући у покој мој. 
Гледајте, браћо, да не буде кад у коме од вас зло срце неверства да одступи од Бога Живога; 
него се утешавајте сваки дан, докле се данас говори, да који од вас не одрвени од преваре греховне; 
јер постадосмо заједничари Христу, само ако како смо почели у Њему бити до краја тврдо одржимо; 
докле се говори: Данас, ако глас Његов чујете, не будите дрвенастих срца, као кад се прогневисте. 
Јер неки чувши прогневише се, али не сви који изиђоше из Мисира с Мојсијем. 
А на које мрзи четрдесет година? Није ли на оне који сагрешише, који оставише кости у пустињи? 
А којима се закле да неће ући у покој Његов, него онима који не хтеше да верују? 
И видимо да не могоше ући за неверство. 
