Судије.
5.
И у тај дан пева Девора и Варак син Авинејемов говорећи: 
Благосиљајте Господа што учини освету у Израиљу и што народ драговољно приста. 
Чујте цареви, слушајте кнезови; ја, ја ћу Господу певати, попеваћу Господу Богу Израиљевом. 
Господе! Кад си силазио са Сира, кад си ишао из поља едомског, земља се тресаше, и небеса капаху, облаци капаху водом. 
Брда се растапаху пред Господом; тај Синај пред Господом Богом Израиљевим. 
За времена Самегара сина Анатовог, за времена Јаиљиног неста путева, и који иђаху стазама, иђаху кривим путевима. 
Неста села у Израиљу, неста их, докле не настах ја, Девора, докле не настах мајка Израиљу. 
Он изабра нове богове, тада рат беше на вратима; виђаше ли се штит или копље међу четрдесет хиљада у Израиљу? 
Срце се моје привило к управитељима Израиљевим, који драговољно присташе између народа. Благосиљајте Господа. 
Који јашете на белим магарицама, који седите у суду и који ходите по путевима, приповедајте. 
Престала је праска стрељачка на местима где се вода црпе; онде нека приповедају правду Господњу, правду к селима његовим у Израиљу; тада ће народ Господњи силазити на врата. 
Устани, устани, Деворо; устани, устани, запевај песму; устани, Вараче, води у ропство робље своје, сине Авинејемов. 
Сада ће потлачени овладати силнима из народа; Господ ми даде да владам силнима. 
Из Јефрема изиђе корен њихов на Амалике; за тобом беше Венијамин с народом твојим; од Махира изиђоше који постављају законе, а од Завулона писари. 
И кнезови Исахарови бише с Девором, Исахар као и Варак би послан у долину с људима које вођаше. У делу Рувимовом беху људи високих мисли. 
Што си седео међу торовима слушајући како блеје стада? У делу Рувимовом беху људи високих мисли. 
Галад оста с оне стране Јордана; а Дан што се забави код лађа; Асир зашто седе на брегу морском и у кршевима својим оста? 
Завулон је народ који даде душу своју на смрт, тако и Нефталим, на високом пољу. 
Дођоше цареви, бише се; бише се цареви ханански у Танаху на води мегидској; али ни мрве сребра не добише. 
С неба се војева, звезде с места својих војеваше на Сисару. 
Поток Кисон однесе их, поток Кадимин, поток Кисон; погазила си, душо моја, снажно. 
Тада изотпадаше коњима копита од терања јунака њихових. 
Проклињите Мироз, рече анђео Господњи, проклињите становнике његове; јер не дођоше у помоћ Господу, у помоћ Господу с јунацима. 
Да је благословена мимо жене Јаиља жена Евера Кенејина; мимо жене у шаторима да је благословена. 
Заиска воде, млека му даде, у господској здели донесе му павлаку. 
Левом руком маши се за колац а десном за маљ ковачки, и удари Сисару, размрска му главу; прободе и проби му слепе очи. 
Међу ноге њене сави се, паде, леже, међу ноге њене сави се, паде где се сави, онде паде мртав. 
С прозора гледаше мајка Сисарина, и кроз решетку викаше: Што се тако дуго не враћају кола његова? Што се тако полако мичу точкови кола његових? 
Најмудрије између дворкиња њених одговараху јој, а и сама одговараше себи: 
Нису ли нашли? Не деле ли плен? По једну девојку, по две девојке на сваког. Плен шарен Сисари, плен шарен, везен; шарен, везен с обе стране, око врата онима који запенише. 
Тако да изгину сви непријатељи Твоји, Господе; а који те љубе да буду као сунце кад излази у сили својој. И земља би мирна четрдесет година. 
