2. Коринћанима.
10.
А сам ја, Павле, молим вас кротости ради и тишине Христове, који сам пред вама понижен према вама, а кад нисам код вас, слободан сам према вама. 
Молим пак да ми не буде потребно кад будем код вас, онако слободан бити као што мислим да смем против неких који мисле за нас да по телу живимо; 
јер ако и живимо по телу, не боримо се по телу. 
Јер оружје нашег војевања није телесно, него силно од Бога на раскопавање градова, да кваримо помисли 
и сваку висину која се подиже на познање Божије, и робимо сваки разум за покорност Христу, 
и у приправности имамо освету за сваку непокорност, кад се изврши ваша покорност. 
Гледате ли на оно што вам је пред очима? Ако се ко узда да је Христов нека мисли опет у себи да како је он Христов тако смо и ми Христови. 
Јер ако се шта и више похвалим влашћу нашом коју нам даде Господ на поправљање, а не на кварење ваше, нећу се постидети. 
Али да се не покажем као да вас плашим посланицама; 
јер су посланице, вели, тешке и јаке, а кад је телом пред нама, слаб је, и реч његова не ваља ништа. 
Ово нека помисли такав да какви смо у речи по посланицама кад нисмо код вас, такви смо и у делу кад смо ту. 
Јер не смемо себе мешати или се поредити с другима који хвале сами себе; али кад сами по себи себе мере и пореде сами себе са собом, не разумевају. 
А ми се нећемо хвалити преко мере, него по мери правила ког нам Бог меру раздели да допремо и до вас. 
Јер се ми далеко не простиремо, као да не досежемо до вас; јер допресмо и до вас с јеванђељем Христовим, 
не хвалећи се преко мере у туђим пословима, имајући пак наду кад узрасте вера ваша да ћемо се у вама величати по правилу свом изобилно, 
да у далеким странама од вас проповедимо јеванђеље, и да се не похвалимо оним што је по туђем правилу урађено. 
А који се хвали, Господом нека се хвали. 
Јер онај није ваљан који се сам хвали, него ког Господ хвали. 
