Приче Соломунове.
5.
Сине мој, слушај мудрост моју, к разуму мом пригни ухо своје, 
Да се држиш разборитости, и усне твоје да хране знање. 
Јер с усана туђе жене капље мед, и грло јој је мекше од уља; 
Али јој је последак горак као пелен, оштар као мач с обе стране оштар. 
Ноге јој силазе к смрти, до пакла допиру кораци њени. 
Да не би мерио пут животни, савијају се стазе њене да не знаш. 
Зато, децо, послушајте мене, и не одступајте од речи уста мојих. 
Нека је далеко од ње пут твој, и не приближуј се к вратима куће њене, 
Да не би дао другима славе своје и година својих немилостивоме, 
Да се не би туђинци наситили твог блага и труд твој да не би био у туђој кући, 
И да не ридаш на послетку, кад се строши месо твоје и тело твоје, 
И кажеш: Како мрзих на наставу, и како срце моје презира карање! 
И не послушах глас учитеља својих, и не пригнух уха свог к онима који ме учаху! 
Умало не западох у свако зло усред збора и скупштине. 
Пиј воду из свог студенца и што тече из твог извора. 
Нека се разливају твоји извори на поље, и потоци по улицама. 
Имај их сам за се, а не туђин с тобом. 
Благословен да је извор твој, и весели се женом младости своје; 
Нека ти је као кошута мила и као срна љупка; дојке њене нека те опијају у свако доба, у љубави њеној посрћи једнако. 
А зашто би, сине, посртао за туђинком и голио недра туђој, 
Кад су пред очима Господу путеви свачији, и мери све стазе његове? 
Безбожника ће ухватити његова безакоња, и у ужа греха својих заплешће се; 
Умреће без наставе, и од мноштва лудости своје лутаће. 
