Псалми.
44.
Начелнику певачком. Наук синова Корејевих. Боже, својим ушима слушасмо, оци нам наши приповедаше дело које си учинио у њихово време, у старо време. 
Руком својом изгнао си народе, а њих посадио; искоренио си племена, а њих намножио. 
Јер не задобише земље својим мачем, нити им мишица њихова поможе, него Твоја десница и Твоја мишица, и светлост лица Твог, јер Ти беху омилели. 
Боже, царе мој, Ти си онај исти, пошљи помоћ Јакову! 
С Тобом ћемо избости непријатеље своје, и с именом Твојим изгазићемо оне који устају на нас. 
Јер се не уздам у лук свој, нити ће ми мач мој помоћи. 
Него ћеш нас Ти избавити од непријатеља наших, и ненавиднике наше посрамићеш. 
Богом ћемо се хвалити сваки дан, и име Твоје славићемо довека. 
Али сад си нас повргао и посрамио, и не идеш с војском нашом. 
Обраћаш нас те бежимо испред непријатеља, и непријатељи нас наши харају. 
Дао си нас као овце да нас једу, и по народима расејао си нас. 
У бесцење си продао народ свој, и ниси му подигао цене. 
Дао си нас на подсмех суседима нашим, да нам се ругају и срамоте нас који живе око нас. 
Начинио си од нас причу у народа, гледајући нас машу главом туђинци. 
Сваки је дан срамота моја преда мном, и стид је попао лице моје. 
Од речи подсмевачевих и ругачевих, и од погледа непријатељевих и осветљивчевих. 
Све ово снађе нас; али не заборависмо Тебе, нити преступисмо завет Твој. 
Не одступи натраг срце наше, и стопе наше не зађоше с пута Твог. 
Кад си нас био у земљи змајевској, и покривао нас сеном смртним, 
Онда да бејасмо заборавили име Бога свог и подигли руке своје к Богу туђем, 
Не би ли Бог изнашао то? Јер Он зна тајне у срцу. 
А убијају нас за Тебе сваки дан; с нама поступају као с овцама кланицама. 
Устани, што спаваш, Господе! Пробуди се, немој одбацити засвагда. 
Зашто кријеш лице своје? Заборављаш невољу и муку нашу? 
Душа наша паде у прах, тело је наше бачено на земљу. 
Устани, помоћи наша, и избави нас ради милости своје. 
