Приче Соломунове.
29.
Човек који по карању остаје тврдоглав, уједанпут ће пропасти, да неће бити лека. 
Кад се умножавају праведници, весели се народ; а кад влада безбожник, уздише народ. 
Ко љуби мудрост, весели оца свог; а ко се дружи с курвама, расипа своје добро. 
Цар правдом подиже земљу; а ко узима мито, сатире је. 
Ко ласка пријатељу свом, разапиње мрежу ногама његовим. 
У греху је злог човека замка, а праведник пева и весели се. 
Праведник разуме парбу невољних, а безбожник не мари да зна. 
Подсмевачи распаљују град, а мудри утишавају гнев. 
Мудар човек кад се пре с лудим, или се срдио или смејао, нема мира. 
Крвопије мрзе на безазленога, а прави се брину за душу његову. 
Сав гнев свој излива безумник, а мудри уставља га натраг. 
Који кнез слуша лажне речи, све су му слуге безбожне. 
Сиромах и који даје на добит сретају се; обојици Господ просветљује очи. 
Који цар право суди сиромасима, његов ће престо стајати довека. 
Прут и кар дају мудрост, а дете пусто срамоти матер своју. 
Кад се умножавају безбожници, умножавају се греси, а праведници ће видети пропаст њихову. 
Карај сина свог, и смириће те, и учиниће милину души твојој. 
Кад нема утваре, расипа се народ; а ко држи закон, благо њему! 
Речима се не поправља слуга, јер ако и разуме, опет не слуша. 
Јеси ли видео човека наглог у беседи својој? Више има надања од безумног него од њега. 
Ако ко мази слугу од малена, он ће најпосле бити син. 
Гневљив човек замеће свађу, и ко је напрасит, много греши. 
Охолост понижује човека, а ко је смеран духом, добија славу. 
Ко дели с лупежем, мрзи на своју душу, чује проклетство и не проказује. 
Страшљив човек меће себи замку; а ко се у Господа узда, биће у високом заклону. 
Многи траже лице владаочево, али је од Господа суд свакоме. 
Праведнима је мрзак неправедник, а безбожнику је мрзак ко право ходи. 
