Приче Соломунове.
19.
Сиромах који ходи у безазлености својој бољи је него опаки уснама својим, који је безуман. 
Кад је душа без знања, није добро; и ко је брзих ногу, спотиче се. 
Лудост човечија превраћа пут његов, а срце се његово гневи на Господа. 
Богатство прибавља много пријатеља, а сиромаха оставља пријатељ његов. 
Лажан сведок неће остати без кара, и ко говори лаж, неће побећи. 
Многи угађају кнезу, и свак је пријатељ човеку податљивом. 
На сиромаха мрзе сва браћа његова, још више се пријатељи његови удаљују од њега; виче за њима, али их нема. 
Ко прибавља разум, љуби душу своју; и ко пази на мудрост, наћи ће добро. 
Сведок лажан неће остати без кара, и ко говори лаж, погинуће. 
Не доликују безумном милине, ни слузи да влада кнезовима. 
Разум задржава човека од гнева, и част му је мимоићи кривицу. 
Царева је срдња као рика младог лава, и љубав је његова као роса трави. 
Безуман је син мука оцу свом, и свадљивост женина непрестано прокисивање. 
Кућа и имање наслеђује се од отаца; а од Господа је разумна жена. 
Леност наводи тврд сан, и немарљива душа гладоваће. 
Ко држи заповести, чува душу своју; а ко не мари за путеве своје, погинуће. 
Господу позаима ко поклања сиромаху, и платиће му за добро његово. 
Карај сина свог докле има надања и на погибао његову да не прашта душа твоја. 
Велик гнев показуј кад прашташ кар, и кад опростиш, после већма покарај. 
Слушај савет и примај наставу, да после будеш мудар. 
Много има мисли у срцу човечијем, али шта Господ науми оно ће остати. 
Жеља човеку треба да је да чини милост, а бољи је сиромах него лажа. 
Страх је Господњи на живот; у кога је он, борави сит, нити га походи зло. 
Лењивац крије руку своју у недра, ни к устима својим не приноси је. 
Удри подсмевача да луди омудра, и разумног накарај да разуме науку. 
Син срамотан и прекоран упропашћује оца и одгони матер. 
Немој, сине, слушати науке која одводи од речи разумних. 
Неваљао сведок подсмева се правди, и уста безбожника прождиру на неправду. 
Готови су подсмевачима судови и безумницима бој на леђа. 
