2. Коринћанима.
5.
Јер знамо да кад се земаљска наша кућа тела раскопа, имамо зграду од Бога, кућу нерукотворену, вечну на небесима. 
Јер за тим уздишемо, желећи обући се у свој небески стан. 
И да се обучени, не голи нађемо! 
Јер будући у овом телу, уздишемо отежали; јер нећемо да се свучемо, него да се преобучемо, да живот прождере смртно. 
А Онај који нас за ово исто створи, Бог је, који нам и даде залог Духа. 
Добре смо, дакле, воље једнако, јер знамо да путујемо у телу, далеко од Господа. 
Јер по вери живимо, а не по гледању. 
Али се не бојимо, и много волимо отићи од тела, и ићи ка Господу. 
Зато се и старамо, или улазили или одлазили, да будемо Њему угодни. 
Јер нам се свима ваља јавити на суду Христовом, да примимо сваки шта је који у телу чинио, или добро или зло. 
Знајући, дакле, страх Господњи људе саветујемо; а Богу смо познати, а надамо се да смо и у вашим савестима познати. 
Јер се не хвалимо опет пред вама, него вама дајемо узрок да се хвалите нама, да имате шта одговорити онима који се хвале оним шта је споља, а не шта је у срцу. 
Јер ако се одвише хвалимо, Богу се хвалимо; ако ли смо смерни, вама смо. 
Јер љубав Божја нагони нас, кад мислимо ово: ако један за све умре, то дакле сви умреше. 
Христос за све умре, да они који живе не живе више себи, него Ономе који за њих умре и васкрсе. 
Зато и ми одсад никога не познајемо по телу; и ако Христа познасмо по телу, али Га сад више не познајемо. 
Зато, ако је ко у Христу, нова је твар: старо прође, гле, све ново постаде. 
Али је све од Бога, који помири нас са собом кроз Исуса Христа, и даде нам службу помирења. 
Јер Бог беше у Христу, и свет помири са собом не примивши им грехе њихове, и метнувши у нас реч помирења. 
Тако смо ми послани место Христа, као да Бог говори кроз нас; молимо вас у име Христово помирите се с Богом. 
Јер Оног који не знаше греха нас ради учини грехом, да ми будемо правда Божја у Њему. 
