Приче Соломунове.
13.
Мудар син слуша наставу оца свог; а подсмевач не слуша укоре. 
Од плода уста својих сваки ће јести добро, а душа неваљалих људи насиље. 
Ко чува уста своја, чува своју душу; ко разваљује усне, пропада. 
Жељна је душа лењивчева, али нема ништа; а душа вредних људи обогатиће се. 
На лажну реч мрзи праведник; а безбожник се мрази и срамоти. 
Правда чува оног који ходи безазлено; а безбожност обара грешника. 
Има ко се гради богат а нема ништа, и ко се гради сиромах а има велико благо. 
Откуп је за живот човеку богатство његово, а сиромах не слуша претње. 
Видело праведничко светли се, а жижак безбожнички угасиће се. 
Од охолости бива само свађа, а који примају савет, у њих је мудрост. 
Благо које се таштином тече умањује се, а ко сабира руком, умножава. 
Дуго надање мори срце, и жеља је испуњена дрво животно. 
Ко презире реч сам себи уди; а ко се боји заповести, платиће му се. 
Наука је мудрога извор животни да се сачува пругала смртних. 
Добар разум даје љубав, а пут је безаконички храпав. 
Сваки паметан човек ради с разумом, а безуман разноси безумље. 
Гласник безбожан пада у зло, а веран је посланик лек. 
Сиромаштво и срамота доћи ће на оног који одбацује наставу; а ко чува карање, прославиће се. 
Испуњена је жеља сласт души, а безумнима је мрско одступити ода зла. 
Ко ходи с мудрима постаје мудар, а ко се држи с безумницима постаје гори. 
Грешнике гони зло, а праведницима се враћа добро. 
Добар човек оставља наследство синовима синова својих, а грешниково имање чува се праведнику. 
Изобила хране има на њиви сиромашкој, а има ко пропада са зле управе. 
Ко жали прут, мрзи на сина свог; а ко га љуби, кара га за времена. 
Праведник једе, и сита му је душа; а трбух безбожницима нема доста. 
