Лука.
20.
И кад Он у један од оних дана учаше народ у цркви и проповедаше јеванђеље, дођоше главари свештенички и књижевници са старешинама, 
и рекоше Му говорећи: Кажи нам каквом власти то чиниш? Или ко ти је дао власт ту? 
А Он одговарајући рече им: И ја ћу вас упитати једну реч, и кажите ми: 
Крштење Јованово или би с неба или од људи? 
А они помишљаху у себи говорећи: Ако кажемо с неба, рећи ће: Зашто му дакле не веровасте? 
Ако ли кажемо од људи, сав ће нас народ побити камењем; јер сви вероваху да Јован беше пророк. 
И одговорише: Не знамо откуда. 
А Исус им рече: Ни ја вама нећу казати каквом власти ово чиним. 
А народу поче казивати причу ову: Један човек посади виноград, и даде га виноградарима па отиде на подуго времена. 
И у време посла к виноградарима слугу да му даду од рода виноградског; али виноградари избише га, и послаше празног. 
И посла опет другог слугу; а они и оног избише и осрамотивши послаше празног. 
И посла опет трећег; а они и оног ранише, и истераше. 
Онда рече господар од винограда: Шта ћу чинити? Да пошаљем сина свог љубазног: еда се како застиде кад виде њега. 
А виноградари видевши њега мишљаху у себи говорећи: Ово је наследник; ходите да га убијемо да наше буде достојање. 
И изведоше га напоље из винограда и убише. Шта ће дакле учинити њима господар од винограда? 
Доћи ће и погубиће ове виноградаре, и даће виноград другима. А они што слушаху рекоше: Не дао Бог! 
А Он погледавши на њих рече: Шта значи дакле оно у писму: Камен који одбацише зидари онај поста глава од угла? 
Сваки који падне на тај камен разбиће се; а на кога он падне сатрће га. 
И гледаху главари свештенички и књижевници у онај час да дигну руке на Њ; али се побојаше народа, јер разумеше да њима ову причу каза. 
И пажаху на Њега, и послаше вребаче, који се грађаху као да су побожни: не би ли Га ухватили у речи да Га предаду поглаварима и власти судијиној. 
И упиташе Га говорећи: Учитељу! Знамо да право говориш и учиш, и не гледаш ко је ко, него заиста учиш путу Божијем: 
Треба ли нам ћесару давати харач, или не? 
А Он разумевши њихово лукавство рече им: Шта ме кушате? 
Покажите ми динар; чији је на њему образ и натпис? А они одговарајући рекоше: Ћесарев. 
А Он им рече: Подајте дакле шта је ћесарево ћесару, а шта је Божије Богу. 
И не могоше речи Његове покудити пред народом; и дивише се одговору Његовом, и умукоше. 
А приступише неки од садукеја који кажу да нема васкрсења, и питаху Га 
говорећи: Учитељу! Мојсије нам написа: Ако коме умре брат који има жену, и умре без деце, да брат његов узме жену, и да подигне семе брату свом. 
Беше седам браће, и први узе жену, и умре без деце; 
и узе други жену, и он умре без деце; 
и трећи је узе; а тако и сви седам; и не оставише деце, и помреше; 
а после свих умре и жена. 
О васкрсењу дакле кога ће од њих бити жена? Јер је она седморици била жена. 
И одговарајући Исус рече им: Деца овог света жене се и удају; 
а који се удостоје добити онај свет и васкрсење из мртвих нити ће се женити ни удавати; 
јер више не могу умрети; јер су као анђели; и синови су Божији кад су синови васкрсења. 
А да мртви устају, и Мојсије показа код купине где назива Господа Бога Авраамовог и Бога Исаковог и Бога Јаковљевог. 
А Бог није Бог мртвих него живих; јер су Њему сви живи. 
А неки од књижевника одговарајући рекоше: Учитељу! Добро си казао. 
И већ не смеху ништа да Га запитају. А Он им рече: 
Како говоре да је Христос син Давидов? 
Кад сам Давид говори у псалтиру: Рече Господ Господу мом: седи мени с десне стране, 
Док положим непријатеље твоје подножје ногама твојим. 
Давид дакле Њега назива Господом; па како му је син? 
А кад сав народ слушаше, рече ученицима својим: 
Чувајте се од књижевника, који хоће да иду у дугачким хаљинама, и траже да им се клања по улицама, и првих места по зборницама, и зачеља на гозбама; 
који једу куће удовичке, и лажно се моле Богу дуго. Они ће још већма бити осуђени. 
