Судије.
17.
А беше један човек из горе Јефремове по имену Миха. 
Он рече матери својој: Хиљаду и сто сребрника, што су ти украдени, за које си клела и говорила преда мном, ево, то је сребро у мене, ја сам га узео. А мати му рече: Господ да те благослови, сине! 
А кад врати хиљаду и сто сребрника матери својој, рече мати његова: То сам сребро посветила Господу из своје руке за тебе, сине мој, да се начини од њега лик резан и ливен; зато ти га сада дајем натраг. 
Али он опет даде сребро матери својој, а мати узе двеста сребрника и даде златару, а он начини од њега лик резан и ливен, те беше у кући Мишиној. 
И тај Миха имаше кућу за богове, и начини, оплећак и ликове, и посвети једног између синова својих да му буде свештеник. 
У то време не беше цара у Израиљу: сваки чињаше шта му драго. 
А беше један младић из Витлејема Јудиног, од породице Јудине, који беше Левит и онде борављаше. 
Он отиде из тог града, Витлејема Јудиног, да се настани где може; и идући својим путем дође у гору Јефремову до куће Мишине. 
А Миха му рече: Откуда идеш? Одговори му Левит: Из Витлејема Јудиног, идем да се настаним где могу. 
А Миха му рече: Остани код мене, и буди ми отац и свештеник, а ја ћу ти дати десет сребрника на годину и двоје хаљине и храну. И отиде Левит к њему. 
И Левиту би по вољи да остане код њега, и би му тај младић као да му је син. 
И Миха посвети Левита да му је свештеник тај младић, и оста у кући Мишиној. 
Тада рече Миха: Сада знам да ће ми Господ учинити добро зато што имам Левита свештеника. 
