Лука.
16.
А ученицима својим говораше: Беше један човек богат који имаше пристава, и тога облагаше код њега да му просипа имање, 
и дозвавши га рече му: Шта ово ја чујем за тебе? Дај рачун како си кућио кућу: јер више не можеш кућом управљати. 
А пристав од куће рече у себи: Шта ћу чинити? Господар мој узима од мене управљање куће: копати не могу, просити стидим се. 
Знам шта ћу чинити да би ме примили у куће своје кад ми се одузме управљање куће. 
И дозвавши редом дужнике господара свог рече првом: Колико си дужан господару мом? 
А он рече: Сто ока уља. И рече му: Узми писмо своје и седи брзо те напиши педесет. 
А потом рече другом: А ти колико си дужан? А он рече: Сто ока пшенице. И рече му: Узми писмо своје и напиши осамдесет. 
И похвали господар неверног пристава што мудро учини; јер су синови овог века мудрији од синова видела у свом нараштају. 
И ја вама кажем: начините себи пријатеље неправедним богатством, да би вас кад осиромашите примили у вечне куће. 
Који је веран у малом и у многом је веран; а ко је неверан у малом и у многом је неверан. 
Ако дакле у неправедном богатству верни не бисте, ко ће вам у истином веровати? 
И ако у туђем не бисте верни, ко ће вам дати ваше? 
Никакав пак слуга не може два господара служити; јер или ће на једног мрзети, а другог љубити, или ће једног волети а за другог не марити. Не можете служити Богу и богатству. 
А ово све слушаху и фарисеји, који беху среброљупци, и ругаху Му се. 
И рече им: Ви сте они који се градите праведни пред људима; али Бог зна срца ваша; јер шта је у људи високо оно је мрзост пред Богом. 
Закон и пророци су до Јована; одселе се царство Божије проповеда јеванђељем, и сваки наваљује да уђе у њега. 
Лакше је, пак, небу и земљи проћи неголи једној титли из закона пропасти. 
Сваки који пушта жену своју и узима другу, прељубу чини; и који се жени пуштеницом, прељубу чини. 
Човек неки, пак, беше богат, који се облачаше у скерлет и у свилу, и живљаше сваки дан господски и весељаше се. 
А беше један сиромах, по имену Лазар, који лежаше пред његовим вратима гнојав, 
и жељаше да се насити мрвама које падаху с трпезе богатог; још и пси долажаху и лизаху гној његов. 
А кад умре сиромах, однесоше га анђели у наручје Авраамово; а умре и богати, и закопаше га. 
И у паклу кад беше у мукама, подиже очи своје и угледа издалека Авраама и Лазара у наручју његовом, 
и повикавши рече: Оче Аврааме! Смилуј се на ме и пошљи ми Лазара нека умочи у воду врх од прста свог, и да ми расхлади језик; јер се мучим у овом пламену. 
А Авраам рече: Синко! Опомени се да си ти примио добра своја у животу свом, и Лазар опет зла; а сад се он теши, а ти се мучиш. 
И преко свега тога постављена је међу нама и вама велика пропаст, да ови који би хтели одовуд к вама прећи, не могу, нити они отуда к нама да прелазе. 
Тада рече: Молим те дакле, оче, да га пошаљеш кући оца мог, 
јер имам пет браће: нека им посведочи да не би и они дошли на ово место мучења. 
Рече му Авраам: Они имају Мојсија и пророке, нека њих слушају. 
А он рече: Не, оче Аврааме! Него ако им дође ко из мртвих покајаће се. 
А Авраам рече му: Ако не слушају Мојсија и пророке, да ко и из мртвих устане неће веровати. 
