Псалми.
10.
Зашто, Господе, стојиш далеко, кријеш се кад је невоља? 
С охолости безбожникове мучи се убоги; хватају се убоги преваром коју измишљају безбожници. 
Јер се безбожник дичи жељом душе своје, грабљивца похваљује. 
Безбожник у обести својој не мари за Господа: „Он не види”. Нема Бога у мислима његовим. 
Свагда су путеви његови криви; за судове Твоје не зна; на непријатеље своје неће ни да гледа. 
У срцу свом каже: Нећу посрнути; зло неће доћи никад. 
Уста су му пуна неваљалих речи, преваре и увреде, под језиком је његовим мука и погибао. 
Седи у заседи иза куће; у потаји убија правога; очи његове вребају убогога. 
Седи у потаји као лав у пећини; седи у заседи да ухвати убогога; хвата убогога увукавши га у мрежу своју. 
Притаји се, прилегне, и убоги падају у јаке нокте његове. 
Каже у срцу свом: „Бог је заборавио, окренуо је лице своје, неће видети никад.” 
Устани Господе! Дигни руку своју, не заборави невољних. 
Зашто безбожник да не мари за Бога говорећи у срцу свом да Ти нећеш видети? 
Ти видиш; јер гледаш увреде и муке и пишеш их на руци. Теби предаје себе убоги; сироти Ти си помоћник. 
Сатри мишицу безбожном и злом, да се тражи и не нађе безбожност његова. 
Господ је цар свагда, довека, нестаће незнабожаца са земље његове. 
Господе! Ти чујеш жеље ништих; утврди срце њихово; отвори ухо своје, 
Да даш суд сироти и невољнику, да престану гонити човека са земље. 
