Псалми.
102.
Молитва невољнога, кад му је тешко, па пред Господом излива тугу своју. Господе! Чуј молитву моју, и вика моја нек изађе преда Те. 
Немој одвратити лице своје од мене; у дан кад сам у невољи пригни к мени ухо своје, у дан кад Те призивам, похитај, услиши ме. 
Јер прођоше као дим дани моји, кости моје као топионица огореше. 
Покошено је као трава и посахло срце моје, да заборавих јести хлеб свој. 
Од уздисања мог приону кост моја за месо моје. 
Постадох као гем у пустињи; ја сам као сова на зидинама. 
Не спавам, и седим као птица без друга на крову. 
Сваки дан руже ме непријатељи моји, и који су се помамили на мене, мном се уклињу. 
Једем пепео као хлеб, и пиће своје растварам сузама. 
Од гнева Твог и срдње Твоје; јер подигавши ме бацио си ме. 
Дани су моји као сен, који пролази, и ја као трава осуших се. 
А Ти, Господе, остајеш довека, и спомен Твој од колена до колена. 
Ти ћеш устати, смиловаћеш се на Сион, јер је време смиловати се на њ, јер је дошло време; 
Јер слугама Твојим омиле и камење његово, и прах његов жале. 
Тада ће се незнабошци бојати имена Господњег, и сви цареви земаљски славе Његове; 
Јер ће Господ сазидати Сион, и јавити се у слави својој; 
Погледаће на молитву оних који немају помоћи, и неће се оглушити молбе њихове. 
Написаће се ово потоњем роду, и народ наново створен хвалиће Господа. 
Што је приникао са свете висине своје, Господ погледао с неба на земљу. 
Да чује уздисање сужњево, и одреши синове смртне; 
Да би казивали на Сиону име Господње и хвалу Његову у Јерусалиму, 
Кад се скупе народи и царства да служе Господу. 
Строшио је на путу крепост моју, скратио дане моје. 
Рекох: Боже мој! Немој ме узети у половини дана мојих. Твоје су године од колена до колена. 
Давно си поставио земљу, и небеса су дело руку Твојих. 
То ће проћи, а Ти ћеш остати; све ће то као хаљина оветшати, као хаљину променићеш их и промениће се. 
Али Ти си тај исти и године Твоје неће истећи. 
Синови ће слуга Твојих живети, и семе ће се њихово утврдити пред лицем Твојим. 
