Јов.
23.
А Јов одговори и рече: 
Још је тужњава моја одмет? А невоља је моја тежа од уздаха мојих. 
О, кад бих знао како бих нашао Бога! Да отидем до престола Његовог, 
Да разложим пред Њим парбу своју, и уста своја напуним разлога, 
Да знам шта би ми одговорио, и разумем шта би ми рекао. 
Би ли се према великој својој сили прео са мном? Не; него би ми помогао. 
Онде би се праведан човек могао правдати с Њим, и ослободио бих се за свагда од свог судије. 
Гле, ако пођем напред, нема Га; ако ли натраг, не находим Га; 
Ако на лево ради, не видим Га; ако на десно, заклонио се, не могу Га видети. 
Али Он зна пут мој; кад ме окуша, изаћи ћу као злато. 
По стопама је Његовим ступала нога моја; пута Његова држао сам се, и не зађох. 
Од заповести уста Његових нисам одступао; чувао сам речи уста Његових више него свој ужитак. 
Али кад Он шта науми, ко ће Га одвратити? Шта душа Његова зажели, оно чини. 
И извршиће шта је наумио за ме; и тога има у Њега много. 
Зато сам се уплашио од Њега; и кад то мислим, страх ме је од Њега. 
Бог је растопио срце моје, Свемогући ме је уплашио. 
Што не погибох пре мрака? И што не сакри мрак испред мене? 
