Дела апостолска.
23.
А Павле погледавши на скупштину рече: Људи браћо! Ја са свом добром савести живех пред Богом до самог овог дана. 
А поглавар свештенички Ананија заповеди онима што стајаху код њега да га бију по устима. 
Тада му рече Павле: Тебе ће Бог бити, зиде окречени! И ти седиш те ми судиш по закону, а преступајући закон заповедаш да ме бију. 
А они што стајаху наоколо рекоше: Зар псујеш Божјег поглавара свештеничког? 
А Павле рече: Не знадох, браћо, да је поглавар свештенички, јер стоји написано: Старешини народа свог да не говориш ружно. 
А знајући Павле да је један део садукеја а други фарисеја повика на скупштини: Људи браћо! Ја сам фарисеј и син фарисејев: за наду и за васкрсење из мртвих доведен сам на суд. 
А кад он ово рече, постаде распра међу садукејима и фарисејима, и раздели се народ. 
Јер садукеји говоре да нема васкрсења, ни анђела ни духа; а фарисеји признају обоје. 
И постаде велика вика, и уставши књижевници од стране фарисејске препираху се међу собом говорећи: Никакво зло не налазимо на овом човеку; ако ли му говори дух или анђео, да се не супротимо Богу. 
А кад поста распра велика, побојавши се војвода да Павла не раскину, заповеди да сиђу војници и да га отму између њих, и да га одведу у логор. 
А ону ноћ стаде Господ пред њега и рече: Не бој се, Павле, јер као што си сведочио за мене у Јерусалиму, тако ти ваља и у Риму сведочити. 
А кад би дан, учинише неки од Јевреја веће и заклеше се говорећи да неће ни јести ни пити докле не убију Павла. 
А беше их више од четрдесет који ову клетву учинише. 
Ови приступивши ка главарима свештеничким и старешинама, рекоше: Клетвом заклесмо се да нећемо ништа окусити док не убијемо Павла; 
сад дакле ви са сабором кажите војводи да га сутра сведе к вама, као да бисте хтели дознати боље за њега; а ми смо готови да га убијемо пре него се он приближи. 
А син сестре Павлове чувши ову заседу дође и уђе у логор и каза Павлу. 
А Павле дозвавши једног од капетана рече: Ово момче одведи к војводи, јер има нешто да му каже. 
А он га узе и доведе к војводи, и рече: Сужањ Павле дозва ме и замоли да ово момче доведем к теби које има нешто да ти говори. 
А војвода узевши га за руку, и отишавши насамо, питаше га: Шта је што имаш да ми кажеш? 
А оно рече: Јевреји договорише се да те замоле да сутра сведеш Павла к њима на скупштину, као да би хтели боље испитати за њега; 
али ти их немој послушати, јер га чекају од њих више од четрдесет људи који су се заклели да неће ни јести ни пити докле га не убију; и сад су готови, и чекају твоје обећање. 
А војвода онда отпусти момче заповедивши му: Ником не казуј да си ми ово јавио. 
И дозвавши двојицу од капетана рече: Приправите ми двеста војника да иду до Ћесарије, и седамдесет коњика и двеста стрелаца, по трећем сату ноћи. 
И нека доведу коње да посаде Павла, и да га прате до Филикса судије. 
И написа посланицу у којој овако говораше: 
Од Клаудија Лисије честитом Филиксу поздравље. 
Човека овог ухватише Јевреји и хтеше да га убију; ја пак дођох с војницима и отех га дознавши да је Римљанин. 
И желећи дознати узрок за који га криве сведох га на њихову скупштину. 
Тада нађох да га криве за питања закона њиховог, а да нема никакве кривице која заслужује смрт или окове. 
И дознавши ја уговор јеврејски о глави овог човека одмах га послах к теби заповедивши и супарницима његовим да пред тобом кажу шта имају на њ. Здрав буди! 
А војници онда, као што им се заповеди, узеше Павла и одведоше га ноћу у Антипатриду. 
А сутрадан оставивши коњике да иду с њим, вратише се у логор. 
А они дошавши у Ћесарију, предаше посланицу судији и изведоше Павла преда њ. 
А судија прочитавши посланицу запита одакле је; и дознавши да је из Киликије 
рече: Испитаћу те кад супарници твоји дођу. И заповеди да га чувају у двору Иродовом. 
