Приче Соломунове.
12.
Ко љуби наставу, љуби знање; а ко мрзи на укор, остаје луд. 
Добар човек добија љубав од Господа, а човека зликовца осуђује. 
Неће се човек утврдити безбожношћу, а корен праведних неће се помаћи. 
Вредна је жена венац мужу свом; а која га срамоти, она му је као трулеж у костима. 
Мисли су праведних праве, а савети безбожних превара. 
Речи безбожних вребају крв, а праведне избављају уста њихова. 
Обарају се безбожни да их нема, а дом праведних остаје. 
Према разуму свом хвали се човек; а ко је опака срца, презреће се. 
Ко се снебива, а има слугу, бољи је од оног који се велича а хлеба нема. 
Праведник се брине за живот свог живинчета, а у безбожника је срце немилостиво. 
Ко ради своју земљу, биће сит хлеба; а ко иде за беспослицама, безуман је. 
Безбожник жели обрану ода зла, али корен праведних даје је. 
Зломе је замка у греху усана његових, а праведник излази из тескобе. 
Од плода уста својих сити се човек добра, и плату за дела своја прима човек. 
Безумнику се чини прав пут његов; али ко слуша савет, мудар је. 
Гнев безумников одмах се позна, али паметни покрива срамоту. 
Ко говори истину, јавља шта је право, а лажни сведок превару. 
Има ко говори као да мач пробада, а језик је мудрих лек. 
Истинита уста стоје тврдо довека, а језик лажљиви за час. 
Који зло мисле, превара им је у срцу, а радост је онима који саветују на мир. 
Никаква несрећа неће задесити праведника, а безбожници ће се напунити зла. 
Мрске су Господу лажљиве усне; а који раде верно, мили су Му. 
Паметан човек покрива знање, а срце безумних разглашује безумље. 
Рука радљива господариће, а лена ће давати данак. 
Брига у срцу човечијем обара; а добра реч развесељава. 
Праведнику је боље него ближњему његовом; а безбожнике заводи пут њихов. 
Лењивац неће пећи лов свој, а у вредног је човека добро драгоцено. 
На путу правде живот је, и куда иде стаза њена нема смрти. 
