Лука.
23.
И уставши њих све мноштво, одведоше Га к Пилату. 
И почеше Га тужити говорећи: Овог нађосмо да отпађује народ наш, и забрањује давати ћесару данак, и говори да је он Христос цар. 
А Пилат Га запита: Ти ли си цар јудејски? А Он одговарајући рече му: Ти кажеш. 
А Пилат рече главарима свештеничким и народу: Ја не налазим никакве кривице на овом човеку. 
А они наваљиваху говорећи: Он буни људе учећи по свој Јудеји почевши од Галилеје довде. 
А Пилат чувши за Галилеју запита: Зар је он Галилејац? 
И разумевши да је из подручја Иродовог посла Га Ироду, који такође беше у Јерусалиму оних дана. 
А Ирод, видевши Исуса, би му врло мило; јер је одавно желео да Га види, јер је много слушао за Њега, и надаше се да ће видети од Њега какво чудо. 
И пита Га много које за шта; али му Он ништа не одговори. 
А главари свештенички и књижевници стајаху, и једнако тужаху Га. 
А Ирод осрамотивши Га са својим војницима, и наругавши Му се, обуче Му белу хаљину, и посла Га натраг Пилату. 
И у тај се дан помирише Пилат и Ирод међу собом; јер пре беху у завади. 
А Пилат сазвавши главаре свештеничке и кнезове и народ 
рече им: Доведосте ми овог човека као који народ отпађује, и ето ја га пред вама испитах, и не налазим на овом човеку ниједну кривицу што ви на њега говорите; 
а ни Ирод, јер сам га слао к њему; и ето се не налази ништа да је учинио што би заслуживало смрт. 
Дакле, да га избијем па да пустим. 
А требаше о сваком празнику пасхе да им пусти по једног сужња. 
Али народ сав повика говорећи: Узми овог, а пусти нам Вараву; 
који беше бачен у тамницу за некакву буну учињену у граду и за крв. 
А Пилат опет рече да би он хтео пустити Исуса. 
А они викаху говорећи: Распни га, распни. 
А он им трећи пут рече: Какво је дакле он зло учинио? Ја ништа на њему не нађох што би заслуживало смрт; дакле да га избијем па да пустим. 
А они једнако наваљиваху с великом виком, и искаху да се Га разапне; и надвлада вика њихова и главара свештеничких. 
И Пилат пресуди да буде као што они ишту. 
И пусти оног што искаху, који беше бачен у тамницу за буну и за крв; а Исуса остави на њихову вољу. 
И кад Га поведоше, ухватише неког Симона Киринца који иђаше из поља, и метнуше на њега крст да носи за Исусом. 
А за Њим иђаше мноштво народа и жена, које плакаху и нарицаху за Њим. 
А Исус обазревши се на њих рече: Кћери јерусалимске! Не плачите за мном, него плачите за собом и за децом својом. 
Јер гле, иду дани у које ће се рећи: Благо нероткињама, и утробама које не родише, и сисама које не дојише. 
Тада ће почети говорити горама: Падните на нас; и бреговима: Покријте нас. 
Јер кад се овако ради од сировог дрвета, шта ће бити од сувог? 
Вођаху пак и друга два злочинца да погубе с Њим. 
И кад дођоше на место које се зваше костурница, онде разапеше Њега и злочинце, једног с десне стране а другог с леве. 
А Исус говораше: Оче! Опрости им; јер не знаду шта чине. А делећи Његове хаљине бацаху коцке. 
И народ стајаше те гледаше, а и кнезови с њима ругаху Му се говорећи: Другима поможе, нека помогне и себи, ако је он Христос, избраник Божји. 
А и војници Му се ругаху, и приступаху к Њему и даваху Му оцат, 
и говораху: Ако си ти цар јудејски помози сам себи. 
А беше над Њим и натпис написан словима грчким и латинским и јеврејским: Ово је цар јудејски. 
А један од обешених злочинаца хуљаше на Њега говорећи: Ако си ти Христос помози себи и нама. 
А други одговарајући ћуткаше га и говораше: Зар се ти не бојиш Бога, кад си и сам осуђен тако? 
И ми смо још праведно осуђени; јер примамо по својим делима као што смо заслужили; али Он никакво зло није учинио. 
И рече Исусу: Опомени ме се, Господе, кад дођеш у царство своје. 
И рече му Исус: Заиста ти кажем: данас ћеш бити са мном у рају. 
А беше око шестог сахата, и тама би по свој земљи до сахата деветог. 
И помрча сунце, и завес црквени раздре се напола. 
И повикавши Исус гласно рече: Оче! У руке Твоје предајем дух свој. И рекавши ово издахну. 
А кад виде капетан шта би, стаде хвалити Бога говорећи: Заиста овај човек беше праведник. 
И сав народ који се беше скупио да гледа ово, кад виде шта бива, врати се бијући се у прси своје. 
А сви Његови знанци стајаху издалека, и жене које беху ишле за Њим из Галилеје, и гледаху ово. 
И гле, човек, по имену Јосиф, саветник, човек добар и праведан, 
(он не беше пристао на њихов савет и на посао) из Ариматеје града јудејског, који и сам чекаше царство Божије, 
он приступивши к Пилату заиска тело Исусово. 
И скиде Га, и обави платном, и метну Га у гроб исечен, у коме нико не беше никад метнут. 
И дан беше петак, и субота освиташе. 
А жене које беху дошле с Исусом из Галилеје, идоше за Јосифом, и видеше гроб и како се тело метну. 
Вративши се пак приправише мирисе и миро. И у суботу дакле осташе на миру по закону. 
