Захарија.
5.
Потом опет подигох очи своје и видех; а то књига лећаше. 
И он ми рече: Шта видиш? А ја рекох: Видим књигу где лети, дужина јој двадесет лаката, а ширина десет лаката. 
Тада ми рече: То је проклетство које изађе на сву земљу, јер сваки који краде истребиће се по њој с једне стране, и који се год куне криво истребиће се по њој с друге стране. 
Ја ћу је пустити, говори Господ над војскама, те ће доћи на кућу лупежу и на кућу ономе који се куне мојим именом криво, и стајаће му усред куће и сатрће је, и дрвље јој и камење. 
Потом изиђе анђео који говораше са мном, и рече ми: Подигни очи своје и види шта је ово што излази. 
А ја рекох: Шта је? А он рече: То је ефа што излази. И рече: То им је безбожност по свој земљи. 
И гле, подизаше се таланат олова, и једна жена сеђаше усред ефе. 
И он рече: То је безбожност. И врже је усред ефе, и врже онај комад олова одозго на ждрело јој. 
И подигох очи своје и видех, а то две жене излажаху, и ветар им беше бод крилима, а крила им беху као у роде, и дигоше ефу међу земљу и небо. 
И рекох анђелу који говораше са мном: Куда оне носе ефу? 
А он ми рече: Да јој начине кућу у земљи Сенару; и онде ће се наместити и поставити на своје подножје. 
