Псалми.
73.
Псалам Асафов. Та добар је Бог Израиљу, онима који су чиста срца. 
А ноге моје умало не зађоше, умало не попузнуше стопала моја, 
Јер се расрдих на безумнике видећи како безбожници добро живе. 
Јер не знају за невољу до саме смрти, и тело је њихово претило. 
На пословима човечијим нема их, и не муче се с другим људима. 
Тога ради опточени су охолоћу као огрлицом, и обучени у обест као у стајаће рухо. 
Од дебљине избуљено им је око, срце пуно клапе. 
Подсмевају се, пакосно говоре о насиљу, охоло говоре. 
Уста своја дижу у небо, и земљу пролази језик њихов. 
И зато се онамо навраћају неки из народа његовог, и пију воду из пуног извора. 
И говоре: Како ће разабрати Бог? Зар Вишњи зна? 
Па ето, ови безбожници срећни на свету умножавају богатство. 
Зар, дакле, узалуд чистим срце своје, и умивам безазленошћу руке своје, 
Допадам рана сваки дан, и муке свако јутро? 
Кад бих казао: Говорићу као и они, изневерио бих род синова Твојих. 
И тако стадох размишљати да бих ово разумео; али то беше тешко у очима мојим. 
Док најпосле не уђох у светињу Божију, и дознах крај њихов. 
Та на клизавом месту поставио си их, и бацаш их у пропаст! 
Како зачас пропадају, гину, нестаје их од ненадне страхоте! 
Као сан, кад се човек пробуди, тако пробудивши их, Господе, у ништа обраћаш утвару њихову. 
Кад кипљаше срце моје и растрзах се у себи, 
Тада бејах незналица и не разумевах; као живинче бијах пред Тобом. 
Али сам свагда код Тебе, Ти ме држиш за десну руку. 
По својој вољи водиш ме, и после ћеш ме одвести у славу. 
Кога имам на небу? И с Тобом ништа нећу на земљи. 
Чезне за Тобом тело моје и срце моје; Бог је град срца мог и део мој довека. 
Јер ево који одступише од Тебе, гину; Ти истребљаваш сваког који чини прељубу остављајући Тебе. 
А мени је добро бити близу Бога. На Господа полажем надање своје, и казиваћу сва чудеса Твоја. 
