2. Коринћанима.
3.
Почињемо ли се опет сами хвалити вама? Или требамо као неки препоручене посланице на вас или од вас? 
Јер сте ви наша посланица написана у срцима нашим, коју познају и читају сви људи; 
који сте се показали да сте посланица Христова, коју смо ми служећи написали не мастилом него Духом Бога Живога, не на каменим даскама него на месним даскама срца. 
А такво поуздање имамо кроз Христа у Бога, 
не да смо врсни од себе помислити шта, као од себе, него је наша врсноћа од Бога; 
који и учини нас врсним да будемо слуге новом завету, не по слову него по духу; јер слово убија, а дух оживљује. 
Ако ли служба смрти која је у камењу изрезана словима, би у слави да синови Израиљеви не могоше погледати на лице Мојсијево од славе лица његовог која престаје: 
А камоли неће много већма служба духа бити у слави? 
Јер кад је служба осуђења слава, много већма изобилује служба правде у слави. 
Јер и није славно што се прослави с ове стране према превеликој слави. 
Јер кад је славно оно што престаје, много ће већма бити у слави оно што остаје. 
Имајући дакле такву наду с великом слободом радимо; 
и не као што Мојсије меташе покривало на лице своје, да не би могли синови Израиљеви гледати свршетак онога што престаје. 
Но заслепише помисли њихове; јер до самог овог дана стоји оно покривало неоткривено у читању старог завета, јер у Христу престаје. 
Него до данас кад се чита Мојсије, покривало на срцу њиховом стоји. 
А кад се обрате ка Господу, узеће се покривало. 
А Господ је Дух: а где је Дух онде је слобода. 
Ми пак сви који откривеним лицем гледамо славу Господњу, преображавамо се у оно исто обличје из славе у славу, као од Господњег Духа. 
