Псалми.
74.
Наук Асафов. Зашто се, Боже, срдиш на нас дуго; дими се гнев Твој на овце паше Твоје? 
Опомени се сабора свог, који си стекао од старине, искупио себи у наследну државу, горе Сиона, на којој си се населио. 
Подигни стопе своје на старе развалине: све је разрушио непријатељ у светињи. 
Ричу непријатељи Твоји на месту сабора Твојих, своје обичаје постављају место наших обичаја. 
Видиш, они су као онај који подиже секиру на сплетене гране у дрвета. 
Све у њему што је резано разбише секирама и брадвама. 
Огњем сажегоше светињу Твоју; на земљу обаливши оскврнише стан имена Твог. 
Рекоше у срцу свом: Потримо их сасвим. Попалише сва места сабора Божијих на земљи. 
Обичаја својих не видимо, нема више пророка, и нема у нас ко би знао докле ће то трајати. 
Докле ће се, Боже, ругати насилник? Хоће ли довека противник пркосити имену Твом? 
Зашто устављаш руку своју и десницу своју? Пружи из недара својих, и истреби их. 
Боже, царе мој, који од старине твориш спасење посред земље! 
Ти си силом својом раскинуо море, и сатро главе воденим наказама. 
Ти си размрскао главу крокодилу, дао га онима који живе у пустињи да га једу. 
Ти си отворио изворе и потоке, Ти си исушио реке које не пресишу. 
Твој је дан и Твоја је ноћ, Ти си поставио звезде и сунце. 
Ти си утврдио све крајеве земаљске, лето и зиму Ти си уредио. 
Опомени се тога, непријатељ се руга Господу, и народ безумни не мари за име Твоје. 
Не дај зверима душу грлице своје, немој заборавити стадо страдалаца својих засвагда. 
Погледај на завет; јер су све пећине земаљске пуне станова безакоња. 
Невољник нек се не врати срамотан, ништи и убоги нека хвале име Твоје. 
Устани, Боже, брани ствар своју, опомени се како Ти се безумник руга сваки дан! 
Не заборави обести непријатеља својих, вике, коју једнако дижу противници Твоји! 
