Коринћанима посланица друга светог апостола Павла.
1.
Од Павла, апостола Исуса Христа по вољи Божијој и брата Тимотија цркви Божјој у Коринту, са свима светима који су у свој Ахаји: 
Благодат вам и мир од Бога Оца нашег, и Господа Исуса Христа. 
Благословен Бог и Отац Господа нашег Исуса Христа, Отац милости и Бог сваке утехе, 
који нас утешава у свакој невољи нашој, да бисмо могли утешити оне који су у свакој невољи утехом којом нас саме Бог утешава. 
Јер како се страдања Христова умножавају на нама тако се и утеха наша умножава кроз Христа. 
Ако ли смо, пак, у невољи, за вашу је утеху и спасење, које постаје у трпљењу тих истих страдања која и ми подносимо. 
И надање наше тврдо је за вас. Ако ли се утешавамо, за вашу је утеху и спасење, знајући да као што сте заједничари у нашем страдању тако и у утеси. 
Јер вам нећемо, браћо, затајити невољу нашу која нам се догоди у Азији кад нам је било претешко и преко силе тако да се нисмо надали ни живети; 
него сами у себи расудисмо да нам ваља помрети, да се већ не уздасмо у себе него у Бога који подиже мртве. 
Који нас је од толике смрти избавио, и избавља; и у Њега се уздамо да ће нас и још избавити, 
с помоћу и ваше молитве за нас; да многи људи многу хвалу дају Богу за даре који су нама дати вас ради. 
Јер је наша слава ово: сведочанство савести наше да смо у простоти и чистоти Божјој, а не у мудрости телесној него по благодати Божјој живели на свету, а особито међу вама. 
Јер вам друго не пишемо него шта читате и разумевате. А надам се да ћете и до краја разумети. 
Као што неки и разуместе да смо вам слава као и ви нама за дан Господа нашег Исуса Христа. 
И у овом поуздању хтедох да вам дођем пре, да другу благодат имате; 
и кроз вас да дођем у Македонију, и опет из Македоније да дођем к вама, и ви да ме пратите у Јудеју. 
Али кад сам ово хтео, еда ли сам дакле шта непристојно чинио? Или што се накањујем, да се по телу накањујем, да буде у мене да да, а не не? 
Али је Бог веран, те реч наша к вама не би да и не. 
Јер Син Божји Исус Христос, ког ми вама приповедасмо ја и Силван и Тимотије, не би да и не, него у Њему би да. 
Јер колико је обећања Божијих, у Њему су да, и у Њему амин, Богу на славу кроз нас. 
А Бог је који нас утврди с вама у Христу, и помаза нас, 
који нас и запечати, и даде залог Духа у срца наша. 
А ја за сведока Бога призивам на своју душу да штедећи вас не дођох више у Коринт. 
Не као да ми владамо вером вашом, него смо помагачи ваше радости; јер у вери стојите. 
