Захарија.
6.
Потом опет подигох очи своје, и видех, а то четвора кола излажаху између две горе, а те горе беху од бронзе. 
У првим колима беху коњи риђи, а у другим колима коњи врани, 
а у трећим колима коњи бели, а у четвртим колима коњи шарени, јаки. 
И проговоривши рекох анђелу који говораше са мном: Шта је то, господару мој? 
А анђео одговори и рече ми: То су четири ветра небеска, који излазе испред Господа све земље, где стајаше. 
Коњи врани што су у једним, они иду у северну земљу; а бели иду за њима, а шарени иду у земљу јужну. 
И јаки изашавши хтеше да иду и пролазе земљу; и рече: Идите пролазите земљу. И стадоше пролазити земљу. 
Тада ме зовну, и рече ми: Види, који отидоше у земљу северну, умирише дух мој у земљи северној. 
Потом ми дође реч Господња говорећи: 
Узми од робља, од Хелдаја и од Товије и од Једаје, који дођоше из вавилонске, па дођи истог дана и уђи у дом Јосије, сина Софонијиног. 
Узми сребра и злата, и начини венце, и метни на главу Исусу, сину Јоседековом, поглавару свештеничком. 
И реци му говорећи: Овако вели Господ над војскама: Ево човека, коме је име Клица, која ће клијати с места свог и саградиће цркву Господњу. 
Јер ће Он саградити цркву Господњу, и носиће славу, и седеће и владати на свом престолу, и биће свештеник на престолу свом, и савет мирни биће међу обема. 
И венци нека буду Елему и Товији и Једаји и Хену, сину Софонијином за спомен у цркви Господњој. 
И који су далеко доћи, ће и градиће цркву Господњу, и познаћете да ме је Господ над војскама послао к вама. И то ће бити ако узаслушате глас Господа Бога свог. 
