Јов.
12.
А Јов одговори и рече: 
Да, ви сте људи, и с вама ће умрети мудрост. 
И ја имам срце као и ви, нити сам гори од вас; и у кога нема тога? 
На подсмех сам пријатељу свом, који кад зове Бога одазове му се; на подсмех је праведни и добри. 
Бачен је луч по мишљењу срећног онај који хоће да попузне. 
Мирне су колибе лупешке, и без страха су који гневе Бога, њима Бог даје све у руке. 
Запитај стоку, научиће те; или птице небеске, казаће ти. 
Или се разговори са земљом, научиће те, и рибе ће ти морске приповедити. 
Ко не зна од свега тога да је рука Господња то учинила? 
Коме је у руци душа свега живог и дух сваког тела човечијег. 
Не распознаје ли ухо речи као што грло куша јело? 
У старца је мудрост, и у дугом веку разум. 
У Њега је мудрост и сила, у Њега је савет и разум. 
Гле, Он разгради, и не може се опет саградити; затвори човека, и не може се отворити. 
Гле, устави воде, и пресахну; пусти их, и испреврћу земљу. 
У Њега је јачина и мудрост, Његов је који је преварен и који вара. 
Он доводи саветнике у лудило, и судије обезумљује. 
Он разрешује појас царевима, и опасује бедра њихова. 
Он доводи кнезове у лудило, и обара јаке. 
Он узима беседу речитима, и старцима узима разум. 
Он сипа срамоту на кнезове, и распасује јунаке. 
Он открива дубоке ствари испод таме, и изводи на видело сен смртни. 
Он умножава народе и затире их, расипа народе и сабира. 
Он одузима срце главарима народа земаљских, и заводи их у пустињу где нема пута, 
Да пипају по мраку без видела, и чини да тумарају као пијани. 
