Дела апостолска.
25.
А Фист онда примивши власт после три дана изиђе из Ћесарије у Јерусалим. 
Онда главари свештенички и старешине јеврејске тужише му се на Павла, и мољаху га, 
иштући милости против њега, да га пошаље у Јерусалим; и наређиваху заседу да га убију на путу. 
А Фист одговори да се Павле чува у Ћесарији, а и он ће сам скоро онамо да иде: 
Који дакле могу од вас, рече, нека иду са мном, и ако има каква кривица на том човеку нека га туже. 
А пошто би у њих не више од десет дана, сиђе у Ћесарију, и сутрадан седавши на судијску столицу заповеди да доведу Павла. 
А кад га доведоше, стадоше унаоколо Јевреји који беху дошли из Јерусалима, и многе тешке кривице изношаху на Павла, којих не могаху посведочити, 
кад се он одговараше: Нити закону јеврејском, ни цркви, ни ћесару шта сагреших. 
Али Фист, хотећи Јеврејима учинити на вољу, одговори Павлу и рече: Хоћеш да идеш горе у Јерусалим и онде да ти судим за то? 
А Павле рече: Ја стојим на суду ћесаревом, овде треба да ми се суди: Јеврејима ништа нисам скривио, као што и ти најбоље знаш. 
Ако ли сам скривио, или учинио шта што заслужује смрт, не марим умрети; ако ли пак ништа нема на мени шта ови на мене потворају, нико ме не може њима предати. Ћесару идем. 
Тада Фист, поговоривши са саветницима, одговори: Ћесару рече да хоћеш: ћесару ћеш поћи. 
А пошто прође неколико дана, Агрипа цар и Верникија сиђоше у Ћесарију да походе Фиста. 
И будући да онде много дана осташе, каза Фист цару за Павла говорећи: Човека једног оставио је Филикс у тамници, 
за ког, кад ја бијах у Јерусалиму, изиђоше преда ме главари свештенички и старешине јеврејске молећи да га осудим. 
Ја им одговорих да није обичај у Римљана да се пре поклони какав човек на смрт док се оптужени не суочи с онима који га туже, и не прими место да одговара за своју кривицу. 
А кад се они овде састаше, никаквог одлагања не учиних, и сутрадан седавши на судијску столицу заповедих да доведу човека. 
А око њега ставши супарници ни једне кривице које ја мишљах не изнесоше. 
Него имаху против њега некаква питања о свом сујеверју, и о некаквом Исусу, који је умро па Павле говораше да је жив. 
А ја не знајући у овом послу шта ћу чинити, рекох би ли хтео ићи у Јерусалим и онамо да му се суди за ово. 
А кад Павле рече да га чувамо до суда Августовог, заповедих да га чувају докле га пошаљем к ћесару. 
А Агрипа рече Фисту: и ја бих рад чути тог човека. А он рече: Сутра ћеш га чути. 
Сутрадан пак, кад Агрипа и Верникија дођоше с великим поносом, и уђоше у судницу с војводама и са старешинама оног града, и кад заповеди Фист, доведоше Павла. 
И рече Фист: Агрипа царе! И сви који сте с нама! Видите овог за ког ми све мноштво Јевреја досађиваше и у Јерусалиму и овде, вичући да не ваља да он више живи. 
А ја дознавши да он ништа није учинио што заслужује смрт, а и он сам рече да ће да иде к светлом ћесару, намислих да га пошаљем, 
за ког немам шта управо писати господару. Зато га и доведох пред вас, а особито преда те, Агрипа царе, да бих, пошто буде испитивање, имао шта писати. 
Јер ми се чини лудо сужња послати, а кривице његове не јавити. 
