Песма над песмама.
7.
Како су лепе ноге твоје у обући, кћери кнежевска; саставци су бедара твојих као гривне, дело руку уметничких. 
Пупак ти је као чаша округла, који није никад без пића; трбух ти је као стог пшенице ограђен љиљанима; 
Две дојке твоје као два близанца срнчета; 
Врат ти је као кула од слонове кости; очи су ти као језера у Есевону на вратима ватравимским; нос ти је као кула ливанска која гледа према Дамаску; 
Глава је твоја на теби као Кармил, и коса на глави твојој као царска порфира у боре набрана. 
Како си лепа и како си љупка, о љубави у милинама! 
Узраст ти је као палма, и дојке као гроздови. 
Рекох: Попећу се на палму, дохватићу гране њене; и биће дојке твоје као гроздови на виновој лози, и мирис носа твог као јабуке; 
И грло твоје као добро вино, које иде право драгом мом и чини да говоре усне оних који спавају. 
Ја сам драгог свог, и њега је жеља за мном. 
Ходи, драги мој, да идемо у поље, да ноћујемо у селима. 
Ранићемо у винограде да видимо цвате ли винова лоза, замеће ли се грожђе, цвату ли шипци; онде ћу ти дати љубав своју. 
Мандрагоре пуштају мирис, и на вратима је нашим свакојако красно воће, ново и старо, које за те дохраних, драги мој. 
