- Постање (1. Мој)
- <
- 8
- >

8
1 Ипак, Бог се сетио Ноја и свих животиња и све стоке што је била с њим у пловилу; покренуо је ветар да дува над земљом и вода се повукла. 2 Затворили су се извори бездана и окна на небесима, те је пљусак са неба престао. 3 Вода се постепено повлачила са земље. Након стотину педесет дана вода је опала. 4 А седамнаестога дана седмог месеца пловило се зауставило на бреговима Арарата. 5 Вода је непрестано опадала до десетог месеца, а првог дана тог месеца су се показали планински врхови.
6 Након четрдесет дана Ноје отвори прозор који је начинио, 7 па пошаље гаврана који је одлетао и долетао док се вода на земљи није исушила. 8 Онда је послао голубицу да види да ли се вода повукла са земље. 9 Али голубица није нашла чврсто тло да спусти своје ноге, па се вратила к Ноју у пловило зато што је вода још увек покривала целу земљу. Он пружи руку, узме голубицу и унесе је к себи у пловило. 10 Сачекао је још седам дана па је поново послао голубицу из пловила. 11 Голубица се вратила увече, и гле, у кљуну јој свеж маслинов лист. По томе је Ноје знао да је опала вода са земље. 12 Онда је причекао још седам дана па је послао голубицу. Но, она му се није више вратила.
13 Шест стотина прве године Нојевог живота, првог месеца, првог дана у месецу, вода се повукла са земље. Ноје скине поклопац са пловила, погледа, а оно, површина земље сува. 14 Другог месеца, двадесет седмога дана у месецу, земља је била сува.
15 Бог рече Ноју: 16 „Изађи из пловила ти, твоја жена, твоји синови и жене твојих синова с тобом. 17 Са собом поведи сва жива бића, све животиње које су с тобом: птице, стоку и све гмизавце што пузе по земљи. Нека врве земљом, плоде се и множе се по земљи!“
18 И Ноје изађе са својим синовима, са својом женом и са женама својих синова. 19 И све животиње, сви гмизавци, све птице, сва створења што пузе по земљи изађу из пловила, врста за врстом.
20 Тада Ноје сагради жртвеник Господу, те узме од све чисте стоке и свих чистих птица и принесе на жртвенику жртве свеспалнице. 21 Господ омириса угодни мирис, па рече у свом срцу: „Никад више нећу земљу изручити проклетству због човека, јер су човекове намере зле од детињства, нити ћу икад више уништити сва жива бића која сам створио.
22 Све док буде земље,
сетве и жетве,
студени и врућине,
лета и зиме,
дана и ноћи,
никада неће престати.“

- Постање (1. Мој)
- <
- 8
- >

© 2005, 2017 Biblica