Књига о Јову.
15.
Тада је Елифас из Темана узвратио овако: 
„Зар мудар човек одговара у ветар, зар свој стомак пуни источним ветром?! 
Расправља ли речима безначајним и говорима који никоме нису на корист? 
А ти сатиреш побожност, размишљање пред Богом ометаш. 
Кривице твоје поуку дају устима твојим, језиком се лукавим ти служиш. 
Сопствена те уста осуђују ко кривца, а не ја; сопствене усне против тебе сведоче. 
Да ти ниси прворођено људско биће, изнедрен пре планина? 
Да ниси слушао Божије тајне савете и за себе задржао мудрост? 
Шта то ти знаш, а ми да не знамо? Шта ти схваташ, а да нама то није дано? 
Међу нама има и седих и старих, старијих и од оца твога. 
Шта, нису ти довољне Божије утехе и обзирно упућена ти реч? 
Зашто ти се срце твоје понело? Зашто ти севају очи твоје, 
па се твој дух против Бога окренуо и устима својим просипаш речи? 
Па шта је човек да би чист био, да би праведан био онај што га жена роди?! 
Он се ни у свете своје не поуздаје, очима његовим ни небеса нису чиста, 
а камоли гнусан и искварен човек, човек што неправду као воду пије! 
Елем, ја ћу ти рећи! Мене послушај, објавићу ти оно што сам видео; 
оно што су мудри људи предали од предака својих и то нису прикрили. 
А само је њима земља била дана и туђинац није пролазио међу њима. 
Тек, злобник се у болу превија кроз све дане, и мало година је одређено окрутноме. 
Звук страхоте му је у ушима и док је још мир затирач му долази. 
Не нада се повратку из таме, јер је за мач обележен. 
Потуца се због хлеба: ’Где је?’ Он зна да му се ближи црни дан. 
Плаше га и зебња и невоља, надвладавају га као цар за напад спреман; 
јер на Бога руку своју диже, пред Свемоћним охоло се држи. 
Он јуриша дрско против Бога, носи штит велики и јаки. 
Лице му је задригло, бокови му усаљени; 
живи у руинама од градова, у кућама напуштеним што постаће гомиле камења. 
Богат неће бити и благо му потрајати неће, имање му се неће ширити по земљи. 
Он неће побећи из таме, пламен ће му изданак спарушити и нестаће у даху Божијих уста. 
Нек се не узда у безвредно јер је заведен, јер ће му безвредно постати награда; 
а награђен ће бити и пре свога дана и грана му неће озеленети. 
Као лоза отрешће свој незрели грозд и као маслина стрешће цват свој. 
Јер јалово је друштво безбожничко, а шаторе подмићених ватра прогутаће. 
Зачеће невољу, а родиће злобу, стомаци им спремни за обману.“ 
