Дела апостолска.
5.
И неки Ананија је са својом женом Сафиром такође продао своје имање. 
Међутим, он је у договору са својом женом задржао део новца, а остало предао апостолима. 
Тада му је Петар рекао: „Ананија, зашто је Сатана обузео твоје срце, те си слагао Духу Светоме и задржао за себе део новца који си добио за своје имање? 
Зар имање не би остало твоје да га ниси продао? А кад си га већ продао, зар новцем ниси могао да располажеш како си хтео? Зашто си у свом срцу одлучио да учиниш ово? Ти ниси слагао људима, већ Богу.“ 
Чим је Ананија чуо ове речи, срушио се и умро. Велики страх је обузео све који су то чули. 
Тада су младићи устали, умотали његово тело, изнели га и сахранили. 
Око три сата касније дође Ананијина жена Сафира, не знајући ништа о ономе што се десило. 
Петар је упита: „Да ли сте за толико новаца продали ваше имање?“ „Да, управо за толико“ – одговори она. 
Тада јој Петар рече: „Зашто сте се договорили да ставите на кушњу Духа Господњег? Ево, пред вратима су они што су сахранили твога мужа. И тебе ће изнети.“ 
Она истог трена паде до његових ногу и издахну. Када су младићи ушли, затекли су је мртву, па су и њу изнели и сахранили је поред њеног мужа. 
Велики страх је обузео целу Цркву и све оне који су чули о овоме. 
Преко апостола се догађало много знакова и чуда у народу. А верујући су се једнодушно окупљали у Соломоновом трему. 
Нико се од осталих није усуђивао да им се придружи, али их је народ веома хвалио. 
Ипак, све је више било мушкараца и жена који су веровали у Господа. 
Тако су људи стављали болеснике на постеље и носила и износили их на улице, не би ли како Петрова сенка осенила кога од њих – док он пролази. 
Чак су и житељи из околине Јерусалима доносили оне који су били болесни и опседнути нечистим духовима, и сви су били излечени. 
Тада су се дигли Првосвештеник и све његове присталице из садукејске странке, и ван себе од зависти, 
ухватили апостоле и бацили их у јавну тамницу. 
Међутим, анђео Господњи је у току ноћи отворио врата тамнице, извео их и рекао им: 
„Идите у храм и проповедајте све о овом новом животу.“ 
Када су они то чули, ушли су у храм у рану зору и поучавали народ. У међувремену су дошли Првосвештеник и његове присталице, сазвали састанак Великог већа са свим старешинама израиљског народа, и наредили да се апостоли доведу из тамнице. 
Али, када су стражари отишли у тамницу, нису их тамо затекли, па су се вратили и рекли: 
„Врата ћелије су била добро закључана, а стражари су стајали пред вратима. Ипак, кад смо отворили врата, нисмо нашли никога.“ 
Кад су заповедник храмске страже и водећи свештеници чули овај извештај, били су у недоумици, питајући се шта је то могло да се догоди са њима. 
Тада је неко дошао и јавио им: „Ено, они људи које сте јуче бацили у тамницу стоје у храму и поучавају народ!“ 
Тада је заповедник храмске страже лично отишао са стражарима и одвео апостоле, али не присилно, јер су се плашили да их људи не каменују. 
Када су их довели, извели су их пред Велико веће. Тада их је Првосвештеник упитао: 
„Зар вам нисмо строго забранили да поучавате у Исусово име? А ви сте пак читав Јерусалим напунили вашим учењем и хоћете да свалите на нас кривицу за смрт тог човека.“ 
Петар и апостоли су им одговорили: „Богу се треба више покоравати него људима. 
Бог наших отаца је васкрсао из мртвих Исуса, кога сте ви убили приковавши га на дрво. 
Али, Бог га је узвисио и поставио себи с десне стране као Кнеза и Спаситеља, да би Израиљу омогућио покајање и опроштење греха. 
Ми смо сведоци свега тога, заједно са Духом Светим кога је Бог дао онима који су му послушни.“ 
Када су чланови Великог већа чули ово, толико су се разбеснели, да су наумили да их убију. 
Али тада је у Великом већу устао неки учитељ Закона по имену Гамалило, фарисеј кога је сав народ поштовао, и заповедио да се апостоли на кратко изведу. 
Затим им се обратио: „Израиљци, добро размислите шта ћете учинити с овим људима. 
Пре неког времена појавио се Тевда који је тврдио за себе да је неко и нешто. Њему се придружило четири стотине људи, али је он био убијен, а сви његови следбеници су се разбежали, те је цела ствар пропала. 
После овога, у време пописа, појавио се Јуда Галилејац и подигао народ на буну. Али и он је погинуо, а сви његови следбеници су се разбежали. 
Зато вам сада саветујем да се оканете ових људи и пустите их да иду. Јер, ако њихов наум или њихово деловање потиче од људи, то ће пропасти. 
Но, ако то потиче од Бога, онда нећете моћи да их уништите, јер бисте се тако показали као они који се боре против Бога.“ Они су се сложили с њим, 
и кад су позвали апостоле наредили су да их ишибају. Затим су им запретили да више не проповедају у Исусово име, па су их пустили. 
Апостоли су напустили Велико веће радујући се што су били удостојени да поднесу срамоту ради његовог имена. 
Ипак, нису престали да сваког дана у храму и по кућама поучавају и навешћују Радосну вест о Христу Исусу. 
