Књига о Јову.
34.
Елијуј је наставио своје казивање: 
„Ви мудри, послушајте речи моје; ви учени, обратите пажњу! 
Јер, беседе се ухом пропитују, ко што непцем пробају се јела. 
Шта је право, сами разлучимо, међу собом препознајмо добро. 
Ето, Јов је рекао: ’Праведан сам, а Бог ми је ускратио моју правду! 
Зар бих о својој правди лагао? На смрт сам прободен, а згрешио нисам.’ 
Попут Јова има ли човека, што поругу пије као да је вода; 
који иде за друштвом злотвора, пријатељује с покварењацима? 
Јер је казао: ’Никаква је корист за човека да Богу угађа!’ 
Зато ме чујте, људи разумног срца: далеко била од Бога поквареност и неправедност од Свемоћног! 
Јер по делу он човеку враћа, човеку узвраћа по путу његовом. 
Бог заиста не ради злобно и Свемоћни не изврће правду. 
Ко је њему поверио земљу? Ко ли га је поставио над читавим светом? 
Када би се срцем томе посветио, па свој дух и дах свој себи задржао, 
свако би тело нестало, човечанство цело у прах би се вратило. 
Саслушај ме ако разум имаш, почуј добро речи моје. 
Хоће ли да влада онај који правду мрзи? Зар ћеш кривим да прогласиш свемогућег Праведника? 
Па он цару каже: ’Ништаријо’, и племићу: ’Зликовче!’ 
Он пристрасан није према главарима и не повлађује богатом пред сиротим, јер његових руку сви су они дело. 
Усред ноћи у трену умиру, скончавају људи потрешени, моћник нестаје без ичије руке. 
Јер очи његове пут човеков прате, сваки корак његов он посматра. 
Нема мрака, нема помрчине злотвора да скрије. 
Јер Бог не одлаже време кад му човек на суд дође. 
Без истраге моћнике обара, на њихово место он друге поставља. 
Јер дела њихова њему су знана, преко ноћи он их одбацује, сатрвени буду. 
Потире их због њихове злобе, тамо где и други виде, 
јер су се од њега окренули, јер нису марили за све његове путеве; 
јер је због њих до њега дошао вапај сиромаха и плач убогих он је чуо. 
А када он умири, ко да узнемири? Кад лице сакрије, ко ће да га нађе? А тако бива и за народ и за човека, 
да безбожник не завлада и народу не постави замке. 
Зар сме неко Богу да каже: ’Трпео сам, ал’ грешити више нећу. 
Поучи ме оном што не видим; ако ли сам чинио неправду, више нећу.’ 
Хоће ли ти по твоме узвратити јер ти ово одбијаш? Али ти бираш, а не ја, па сада говори оно што знаш. 
Разумни људи ће ми рећи, а и човек мудар што ме слуша: 
’Немудро збори Јов! Без поуке су његове речи!’ 
О, да би довека Јов кушан био кад већ одговара као један од покварењака! 
Јер је греху своме и преступ додао, међу нама он пљеска рукама и речима многим обасипа Бога.“ 
