Књига пророка Јеремије.
15.
Господ ми је рекао: „Ако би Мојсије и Самуило стали пред мене не би се моја душа приклонила овом народу. Отерај их од мене! Нека иду. 
А ако ти кажу: ’А где да идемо?’, ти им одговори: ’Овако каже Господ: У смрт, ко је за смрт; под мач, ко је за мач; у глад, ко је за глад; у изгнанство, ко је за изгнанство.’ 
Навалићу на њих четири ствари – говори Господ – мач што убија, псе што тргају, птице небеске и звери земаљске што прождиру и тамане. 
Учинићу их призором грозоте за сва царства света због Јудиног цара Манасије, сина Језекијиног, због оног што је урадио у Јерусалиму. 
О, Јерусалиме, ко ће да ти се смилује?! Ко ће да те пожали и ко да ти сврати и упита те за здравље? 
Ти си мене напустио – говори Господ – устукнуо си, а ја ћу замахнути руком на тебе и разорићу те. Уморило ме је да ти попуштам. 
Развејаћу их вилама на вратима земље. Побићу децу мом народу, сатрћу их јер се не кају због својих путева. 
Више него морског песка биће преда мном удовица, мајки младића против којих ћу довести затирача усред дана. Учинићу да се изненада на њих стровале мука и ужас. 
Клонула је она што је седморо родила, дах је испустила, сунце јој је зашло још за дана. Посрамљена је, зацрвенела се, а њихов остатак ћу дати мачу њихових непријатеља – говори Господ.“ 
Куку мајко, што си ме родила! Човек сам неслоге, човек око ког се гложи цела земља! Нит’ сам позајмљивао, нит’ су ми позајмљивали, а сваки ме проклиње. 
Господ одговори: „Ослободићу те заиста за твоје добро. Заиста ћу дати да те непријатељ моли у време погрома и у време невоље. 
Сломи ли ко гвожђе, гвожђе са севера и бронзу? 
Твоја добра и имања твоја дајем као плен, у бесцење, за све твоје грехе по свим твојим границама. 
Предаћу те непријатељима твојим у земљи коју не знаш, да им служиш; јер мој гнев је ватру запалио и против тебе она букти.“ 
О, Господе, ти знаш, ти ме се сети. Сети ме се и освети се за мене онима што ме киње. Не дај да ме збрише спорост твога гнева. Ти знаш да за тебе трпим ругло. 
Твоје речи су се нашле и ја сам их појео! Твоје речи су постале радост и весеље моме срцу! Јер, твоје је име призвано на мене, о, Господе, Боже над војскама! 
Ја не седим у друштву весељака и не веселим се. Седим сам, баш због руке твоје, јер си ме јарошћу преплавио. 
Зашто моме болу нема краја? Зашто мојој рани нема лека, што одбија да буде излечена? А ти си ми стварно као поток непостојан, вода што пресуши. 
И зато овако каже Господ: „Ако се вратиш, излечићу те и преда мном ћеш стајати. И ако раздвојиш вредно од безвредног бићеш као моја уста. И они ће се окретати теби али ти не смеш да се окрећеш к њима. 
Направићу од тебе утврђени бронзани зид за народ овај. Бориће се против тебе, али те неће надвладати. Јер ја сам с тобом да те спасем и избављам – говори Господ. 
Избавићу те из руку зликоваца! Из шака свирепих откупићу те!“ 
