Приче Соломонове.
7.
Сине мој, држи се мојих речи и заповести мојих, у себи их чувај. 
Моје заповести чувај и живећеш, поуку моју ко зеницу свога ока. 
Вежи их око прстију својих, упиши их на плочу срца! 
Мудрости кажи „Сестро моја!“ и „рођеном“ проницљивост зови; 
да те чувају од жене туђинке, од прељубнице слаткоречиве. 
Елем, на прозору куће своје, кроз решетке гледао сам, 
посматрао сам лаковерне и међу младићима запазио безумнога момка. 
Пролазио је улицом, поред њеног угла и ишао према њеној кући, 
поткрај дана, кад је сумрак, усред ноћи и помрчине. 
И гле, пресрете га жена у одећи блуднице и превејаног срца; 
нападна, јогунаста, ноге је у кући не држе; 
сад је на улици, сад је на тргу, на сваком угла вреба у заседи. 
И зграби га, пољуби га без стида на лицу и рече му: 
„Имам кући месо жртава мира, јер сам данас испунила завете своје. 
Зато сам изашла да те сретнем, баш тебе да тражим. И нашла сам те. 
Свој сам кревет украсила засторима, шареним ланом из Египта; 
смирном, алојом и циметом лежај сам намирисала. 
Дођи! До јутра се опијајмо љубављу својом. Хајде да се науживамо у љубави! 
Јер муж није у кући својој, на далеки пут је отишао; 
са собом је понео кесу с новцем и неће доћи кући до дана пуног месеца.“ 
Тако га је намамила својом уверљивом причом, наговорила га својим заводљивим уснама. 
И он је одмах кренуо за њом, као во на клање ишао је и као безумник окован за казну; 
док му стрела не прободе јетру, као птица што у замку срља он и не зна да ту главу губи. 
Зато ме послушајте, синови, и пазите на оно што вам говорим! 
Нека ти срце не застрани на путеве њене и не лутај по њеним стазама. 
Јер многе смртно рањене је оборила и нема броја људима које је побила. 
Кућа је њена на путевима за Свет мртвих, а они силазе у одаје смрти. 
