Књига пророка Исаије.
10.
Тешко онима који неправедне одредбе одређују и прописе тлачитељске прописују 
да би убогоме правду ускратили и сиромасима народа мог право отели, како би сиротињу опљачкали. 
И шта ћете у дан казне чинити, када пропаст из далека дође? Коме ћете за помоћ утећи? Камо ћете благо своје оставити? 
Као робље јамачно пузати и међу поклане пасти… Уза све то гнев се његов умирити неће и рука му испружена остаје. 
„Тешко Асирцу! Он је гнева мога шиба. Он је у њиховој руци прут срџбе моје. 
На пук отпаднички њега сам послао, на народ који ме је расрдио. Он нека га оплени и опљачка, као блато друмско нека га изгази. 
Али он није тако намеравао, и у срцу свом није тако смишљао, него је у срцу свом за затирање, за истребљивање не малог броја народа. 
Јер он је говорио: ’Сваки од мојих главара није ли као цар? 
Није ли Халани као Харкемис? И није ли Амат као Арфад? Није ли Самарија као Дамаск? 
Као што моја рука дохвати царства идолска и њихове ликове од Јерусалима и од Самарије; 
као што учиних са Самаријом и њеним идолима, зар да не учиним с Јерусалимом и његовим иконама?’“ 
И кад Господар избубња све што намерава чинити на гори Сион и у Јерусалиму, онда ћу казнити плод охолог срца цара асирског, и дрскост његових поноситих очију, 
зато што је рекао: „Снагом своје руке учиних, и мудрошћу својом, јер уман јесам; границе народима уклоних, и блага њихова опљачках; као јунак покорих столујуће. 
Рука моја као гнездо зграби богатства тих народа. И као што се купе остављена јаја сву сам земљу покупио; и никог не би да крило покрене, да кљун отвори, да запијуче.“ 
Зар секира да се хвалише над човеком који њоме сече? Хоће ли се величати тестера над човеком који њом тестери? Зар палица маше човеком који је потеже, и штап ли подиже оног који дрво није? 
Зато ће Господар Господ над војскама послати скапавање међу његове задригле, и његову ће славу попалити као што се ватра распаљује. 
Светлост Израиљева биће та ватра, и Светитељ његов биће тај пламен: он ће горети и прождирати бодље његове и трње његово у једном дану. 
Красоту шума његових и поља његових он ће уништити од сржи до коре. И биће као болесник који копни. 
Што остане дрва у његовој шуми, то мало ће и дечак моћи да преброји. 
И биће у дан онај остатак Израиљев и избеглице, потомци Јаковљеви, неће се више ослањати на онога који их обара, него ће бивати истински ослоњени на Господа, Светитеља Израиљева. 
Остатак ће се вратити, остатак Јаковљев Богу силноме. 
Та, ако буде народа твојега, Израиља, као песка морскога, вратиће се остатак његов. Одлука је коначна: правда надире. 
Јер у потпуности је одлучио Господ Бог над војскама: он то чини у средини целе земље. 
Зато говори Господар Господ над војскама: „Народе мој, становници на Сиону, не бој се Асирца кад те шибом туче, кад палицу на те подиже на путу египатском, 
јер још само мало, и јарост је испуњена, и гнев мој ће их уништити.“ 
И Господ над војскама замахнуће бичем на њега као што удараше Мадијане на Стени Оривовој; и палица је његова над морем, и подиже је на путу египатском. 
И биће у дан онај: биће скинуто бреме његово с твојих рамена и јарам његов с твојег врата, и сломиће се јарам пред помазањем. 
Он долази на Ајат, он је прошао Мигрон, он распрти пртљаг свој у Михмасу. 
Они прѐлазе пре́лазе: „У Гави ће бити преноћиште за нас.“ Рама дрхће, а Гаваја Саулова бежи. 
Вришти, ћерко Галимска, што гласније! Слушај, Лаисе! Сиромаху, Анатоте! 
Мадмена одлута; становници гевимски утекоше. 
Још данас ће се у Нову зауставити, руком маше гори ћерке сионске, хуму јерусалимском. 
Гле, Господар Господ над војскама гране креше ужасом, посечени су врхови усправљени, они уздигнути су оборени; 
а секиром се шумски густиш расеца, а од Силног Ливан бива оборен. 
