Псалм.
137.
Седели смо тамо, поред река Вавилона и плакали кад би се сетили Сиона. 
О тамошње смо врбе повешали харфе своје, 
јер су наши тлачитељи од нас захтевали песму; мучитељи наши да се веселимо: „Певајте нам песму о Сиону!“ 
Како да певамо Господњу песму у туђинској земљи? 
О, Јерусалиме, ако бих тебе заборавио, заборављена била и десница моја! 
Језик ми се за непце слепио ако те се не сетио, ако се не радовао Јерусалиму више него и најбољем своме! 
О, Господе, сети се Едомаца што су на дан пада Јерусалима говорили: „Разваљујте! Разваљујте га до темеља!“ 
О, ћерко вавилонска, што ћеш бити разорена! Благо оном који ти узврати истом мером, онако како си чинила нама. 
Благо оном ко ти нејач зграби и о стену смрска! 
