Књига пророка Језекиља.
1.
У тридесетој години, петог дана четвртог месеца, док сам био међу изгнаницима на реци Хевар, отворила су се небеса, и указала су ми се виђења од Бога. 
Петог дана тог месеца, а то је пета година изгнанства цара Јехоније, 
дође реч Господња свештенику Језекиљу, сину Вузијевом, у земљи Халдејаца, на реци Хевар. Тамо је рука Господња била над њим. 
Погледам ја, кад гле, дође олујни ветар са севера с великим облаком у коме је пламтео огањ; око њега је била јака светлост. Усред њега, у самом средишту огња, било је нешто као сјајни метал. 
Усред тога је било нешто као четири бића, која су по изгледу била слична људском обличју. 
Свако је имало четири лица и четири крила. 
Ноге су им биле равне, стопала као у телета; блистали су као углачана бронза. 
Испод крила, на четири стране, имали су људске руке; свако од ових четворо имало је своје лице и своја крила. 
Крила су им се додиривала. Док су ишла, нису се окретала; свако се кретало напред. 
Овако су изгледала њихова лица: свако од ових је с предње стране имало људско лице; сва четири су имала лице лава с десне стране, а лице вола с леве стране; и сва четири су имала лице орла. 
Таква су им била лица. Крила су им била раширена од горе; свако је имало два крила која су додиривала крила суседног, док су им друга два покривала тело. 
Свако од њих се кретало напред. Где год је Дух ишао, тамо су ишли и они; нису се окретали док су ишли. 
Између тих бића је било нешто налик ужареном угљу, или бакљама. Светлост ватре је пролазила између бића, а из ватре су севале муње. 
Бића су трчала и враћала се као муња. 
И како сам погледао бића, видео сам да је на земљи, поред сваког од четири бића, био по један точак. 
Точкови су по изгледу и начину израде били налик хрисолиту; сва четири су изгледала исто. По свом изгледу и начину израде сваки је био као точак унутар точка. 
Којим год од четири праваца кретала, свако је ишло на своју страну, па се нису морала окретати. 
Рубови су им били високи и застрашујући; сва четири руба су свуда унаоколо била покривена очима. 
Кад су се бића кретала, покретали су се и точкови поред њих; кад су се бића подизала са земље, дизали би се и точкови. 
Где год би Дух ишао, ишли би и они, а точкови би се дизали са њима, јер је дух тих бића био у точковима. 
Кад би бића кретала, кретали би и точкови, кад би бића стала, стали би и они; а кад би се бића дизала са земље, с њима би се дизали и точкови, јер је дух тих бића био у точковима. 
Над главама бића простирало се нешто што је изгледало као свод, светлуцајући као кристал изнад њихових глава. 
Испод свода, крила су им се пружала једно према другом. Свако биће је имало два крила којима је покривало себи тело. 
Кад су се бића покренула, чуо сам звук њихових крила. Звук њихових крила је био као хук многих вода, као глас Свемоћнога, као бука војног табора. Кад би бића стала, спуштала би крила. 
Изнад свода над њиховим главама долазио је глас. Док су бића стајала, спуштала би своја крила. 
Над сводом изнад њихових глава је било нешто као сафир с изгледом престола. На врху тога што је изгледало као престо, било је неко обличје слично човечијем. 
Онда сам видео око његових бокова навише нешто као сјајни метал, као огањ, а од његових бокова наниже нешто као огањ; био је окружен светлошћу 
Светлост која га је окруживала била је као дуга у облацима на кишни дан. То је изгледом било као слава Господња. Када сам то видео, пао сам лицем на земљу. Тада сам чуо један глас како говори. 
