Књига пророка Исаије.
33.
Тешко теби, разараш, а ниси разорен, и издајник си, а тебе нису издали. Кад престанеш да разараш, ти ћеш бити разорен; кад завршиш са издајништвом, тебе ће издати. 
Господе, смилуј се нама, ти си наша нада. Буди њихова мишица јутрима, и наше спасење у време невоље. 
Народи су побегли пред гомилом која тутњи, пуци су се распршили пред узвишеношћу твојом. 
И ваш плен се сакупља, сакупљају се гусенице, као што скакавци тумарају, тако он оптрчава око њега. 
Господ је узвишен зато што на висини станује, и напунио је Сион правом и праведношћу. 
И твоја безбедна времена биће спасено богатство, мудрост и знање. Његова је ризница богобојазност. 
Гле, делије кукају напољу, гласници за мир заплакаће горко. 
Опустели су друмови, престали су да путују путници. Савез је раскинуо, градове одбацио, човека не поштује. 
Тугује, клоне земља; Ливан је постиђен и вене, Сарон је постао као пустара, Васан и Кармил су без лишћа. 
„Сад ћу устати – говори Господ. Сад ћу бити узвишен. Сад ћу бити подигнут. 
Засејали сте сено, родићете стрњику. Прождреће вас ваш огњени дах. 
И биће народи као пећи за креч, трње посечено у ватри ће изгорети. 
Ви, који сте далеко, чујте шта сам учинио; а ви, који сте близу, упознајте силу моју: 
стрепе на Сиону грешници, ужас спопада проклетнике. ’Ко од нас ће опстати пред ватром што прождире? Ко од нас ће опстати пред пожаром вечним?’ 
Онај који живи праведно и који говори честито, презире зарађено на насиљу, стреса мито са својих дланова, одбија да послуша за крвопролиће, и неће да гледа да се чини зло. 
Тај ће становати на висинама, заклон ће му бити тврђаве на стенама, храну ће добијати редовно и вода ће му бити обезбеђена. 
Очи твоје гледаће цара у лепоти његовој, посматраће земљу области далеких. 
Срце ће твоје разматрати ужас: ’Где је онај што броји? Где је онај што мери? Где је онај што куле броји?’ 
Нећеш видети народа жестоког, народа чији се говор тешко слуша, језика страног што га нико не разуме.“ 
Погледај Сион, град празника наших. Очи ће твоје Јерусалим видети, боравиште заштићено, шатор неуздрмани, чији се стубићи не ваде никада, а ниједно уже његово неће се откинути. 
Та онда ћемо имати достојанственог Господа, уместо река, рукаваца широких са обе стране. Неће њиме пролазити лађа на весла, нити ће продрети заповеднички брод. 
Јер: наш судија је Господ, наш законодавац је Господ, наш цар је Господ, он ће нас спасти. 
Твоја ужад су попустила, своје катарке не могу држати, нити једра подизати – па се дели многи плен од пљачке; кљасти ће отимати отимачину, 
и ниједан становник неће рећи: „Болестан сам.“ Народу који борави у њему кривица ће опроштена бити. 
