Књига проповедникова.
12.
Сећај се Створитеља свога у данима младости своје – пре него дођу дани зла и пристигну године за које ћеш рећи: „Не миле ми се“; 
пре него се замрачи сунце, светло месеца и звезда и оду облаци након кише; 
на дан када се заљуљају чувари куће и пресамите се јунаци, када стану малобројне дробилице и замагле се оне што кроз прозоре гледају, 
када се затворе улична врата и утиша звекет млинског камена, када се човек диже с цвркутом птица и прореде се песме; 
када се човек боји узвишења и опасности на путу, када процвета бадем и скакавац се улењи, када жеља умине. Јер човек одлази у своју вечну кућу, а на улицу излазе ожалошћени. 
Сећај га се пре него пукне сребрно уже и поломи се златна чаша, пре него пукне крчаг на врелу и скрши се точак на бунару. 
Тада се прах земљи враћа, где је и био, а дух се враћа Богу који га је дао. 
Пролазност над пролазношћу – вајка се проповедник – Све је пролазно! 
И не само да је проповедник био мудар него је и народ поучавао знању. Пажљиво је проучавао многе приче да би их саставио. 
Проповедник је трагао за прикладним речима, хтео је да тачно запише речи истине. 
Речи мудрих су попут остана, попут чврсто прикуцаних ексера су сакупљачи прича, што их је дао један пастир. 
Чувај се, сине мој, претеривања, јер нема краја писању многих књига. А од силног учења и тело клоне. 
Закључак свега што се чуло је: Бога се бој и његове заповести држи. То је сва човекова дужност. 
Елем, Бог ће свако дело довести на суд, сваку скривену ствар, било добро или зло.
