Приче Соломонове.
18.
За жељом својом жуди саможиви човек, на мудрост се сваку изнервира. 
Безумник не ужива у разборитости, него у разоткривању свога срца. 
Када дође зао човек долазе и презир и брука са срамотом. 
Дубоке су воде речи у устима људским и врело мудрости поток је набујали. 
Страшно је држати страну неправеднику да би праведнику одузели правду. 
У свађу срљају усне безумника и батине му уста призивају. 
Безумника руше сопствена уста и усне му живот вребају. 
Речи клеветника су као посластице што у стомак клизе. 
Ко је лењ у послу своме побратим је великом расипнику. 
Име је Господње моћна кула у коју се на висину склања праведник. 
Богатство је богатоме попут утврђења, попут зида високога у машти његовој. 
Срце се човека узнесе пред пропаст, а пре части долази понизност. 
Будаласт је и срамотан онај који узвраћа реч пре него је чуо. 
С болешћу се својом носи дух у човеку. Али ко се носи с духом утученим? 
Знању тежи срце промућурног, а и ухо мудрог предано је њему. 
Човек даром себи пут отвара и он га одводи пред велике људе. 
У праву је ко је први у својој парници, али онда дође његов ближњи па га испитује. 
Жреб прекида размирице и неслогу међу моћницима. 
Увређени брат је тврђи од утврђеног града и размирице су као решетка тврђаве. 
Плодом уста својих сити човек стомак свој, сити га плодом усана својих. 
Језик влада и животом и смрћу; ко га воли, јешће његов плод. 
Ко нађе жену, нашао је благо, благодат је добио од Господа. 
Молећиво сиромах беседи, а богаташ оштро одговара. 
Човек с много пријатеља може и да страда, али има пријатеља приснијих од брата. 
