Књига пророка Језекиља.
19.
А ти изреци нарицаљку за израиљским кнезовима. 
Реци: ’Шта је била мати твоја? Лавица! Међу лавовима је лежала, међу младим лавовима младе је хранила. 
Кад једног младунца отхрани, млад лав од њега постаде. Научио се да плен раздире, па је људе стао да прождире. 
Народи су за њега дочули; у њихову се јаму ухватио, у ланцима га у Египат одведоше. 
А кад виде да узалуд чека, и да јој се нада развејала, она узе другога младунца, и од њега учини лавића. 
Међу лавовима он је ишао, у младога је лава израстао. Научио се да плен раздире, па је људе стао да прождире. 
Рушио је њихове дворове, пустошио њихове градове, Земља и сви што у њој живе, испразни се од рике његове. 
Скупише се народи на њега, из околних крајева дођоше, своје мреже разапеше над њим, и ухвати се у јаму њихову. 
У ланцима га у кавез метнуше, доведоше га цару у Вавилон. У тамницу су њега бацили, да се рика његова више не чује по горама израиљским. 
Мати ти је била као лоза, засађена крај обилних вода. Плодна беше и са пуно лишћа, натапана обилним водама. 
Гране су јој биле моћне, свака беше као жезло царско. Висином се више крошњи дигла, висина јој беше на видику са гранама својим многобројним. 
Ишчупаше је гневно, и бацише на земљу. Осуши је ветар источни, род јој би покидан, осушен, а моћне гране огањ је прождро. 
А сада је у пустињи засађена, у земљи сувој и жедној. 
Плану огањ из једнога прута, род јој прождра; Не оста јој моћна грана, достојна жезла владарског.’“ То је нарицаљка, и тако треба да се нариче. 
