Псалм.
107.
Хвалите Господа јер је добар, јер је милост његова довека! 
Нек говоре тако они што их је Господ откупио, они откупљени из руке душмана; 
које је окупио из земаља истока и запада, са севера и с мора. 
Тек, тумарали су по пустињи, по беспућу и нису нашли место да се скрасе. 
А били су и гладни и жедни, душу своју да испусте. 
Господу су завапили у чемеру своме и он их је избавио од њихових мука! 
Равним путем их је повео да се скрасе, да се скуће. 
Нек Господа они хвале за његову милост, за чудеса над потомцима људи! 
Јер он поји грло жедном, добрим сити душу гладном. 
Чаме у мраку, у тами; оковани и бедом и гвожђем; 
јер Божијим речима пркосе, презрели су савет Свевишњега. 
А он им је патњом срца понизио; срљали су, а помоћи ниоткуда. 
Господу су завапили у чемеру своме и он их је спасао од њихових мука! 
Извео их је из мрака, из таме, окове им поломио. 
Нек Господа они хвале за његову милост, за чудеса над потомцима људи! 
Јер је он разбио бронзана врата, изломио гвоздене вратнице. 
Побудалише због својих преступничких путева, мучише се због својих кривица. 
Души им се сва храна згадила и до самих врата смрти су пристигли. 
Господу су завапили у чемеру своме и он их је спасао од њихових мука! 
Реч своју им је послао, па су оздравили; из рака њихових их је извукао. 
Нек Господа они хвале за његову милост, за чудеса над потомцима људи! 
Нек жртвују жртве захвалнице; нек му дела објављују, нека кличу! 
Они што су морем бродовима пловили, што су трговали на великим водама; 
они су видели дела Господња, његова чудеса у дубини; 
када је заповедио, ветру наредио да таласе мора олуја подигне. 
И они се дижу до небеса, ломе се до дубина, па им се душа топи од зебње. 
Љуљају се, тетурају ко пијани, нестаје им сва вештина. 
Господу су завапили у чемеру своме и он их је извео из њихових мука! 
Олују је умирио и таласи мора утихнуше. 
А када се стишају, поморци се радују; он их води до жељене луке. 
Нек Господа они хвале за његову милост, за чудеса над потомцима људи! 
Нека га уздижу на народном сабору и нека га славе у старешинском збору! 
Он претвара реке у пустињу, врела воде у тло спарушено; 
плодну земљу у слатину због зла оних који на њој живе. 
Од пустиње он језеро чини, од земље пусте водене изворе. 
Ту је гладне населио и они су град подигли; 
поља су засејали, винограде посадили и они обиље плодова рађају. 
И он их је благословио па су се веома умножили; ни стока им се проредила није. 
Али због тлачења, невоље и јада они се проредише, погурише. 
Он излива презир на племиће, пушта да тумарају пустаром беспутном; 
док убогог уздиже, од невоље склања, попут стада његов пород множи. 
Виде то праведни па се радују, а сви неправедни затварају своја уста. 
Ко је мудар? Тај нек ово памти, у Господњу милост нек прониче! 
