Књига о Јову.
39.
Хоћеш ли ти лаву плен да ловиш и нахраниш лавиће, 
кад се примире у јазбинама, кад из потаје вребају у жбуњу? 
Ко гаврану јело спрема, када му птићи пиште Богу, када за храном гегају се? 
А знаш ли време кад се дивокозе козе? Јеси ли гледао кад кошуте коте младе? 
Да ли бројиш колико су месеци скотне? Знаш ли када ће се омладити? 
Шћућуре се и окоте своје младе, болова се ослободе. 
И млади им ојачају, расту у дивљини, и кад оду више им се не враћају. 
Ко је дивљег магарца ослободио и ко му је развезао ужад? 
Ја сам њему пустару за кућу дао и слатину за пребивалиште. 
Он на градску вреву њаче и не хаје за повик гонича. 
По брдима пашу своју тражи, њуши за сваким зеленилом. 
Пристаје ли биво да ти служи, да заноћи за твојим јаслама? 
Зар ћеш бивола ужетом у плуг да упрегнеш? Хоће ли за тобом долове да дрља? 
Хоћеш ли се уздати у њега због његове поголеме снаге? Хоћеш да му свој рад препустиш? 
Зар верујеш како ће ти довући летину, на гумно ти скупити пшеницу? 
Ној поносно лепеће крилима, али то нису ни крила ни перје роде! 
Своја јаја на земљи полаже, у прашини, да им буде топло. 
Он не мари дал’ ће нога да их смрска, дивља зверка да их згази. 
Нема сажаљења за птиће своје као да нису његови, не мари што труд му је узалудан. 
Бог га је мудрости лишио, разума му није уделио. 
Кад се високо размаше, и коњу и његовом јахачу се смеје. 
Даде ли ти коњу снагу? Да ли си му гривом украсио врат? 
Ти ли му дајеш да ко скакавац скаче? Ужасно је рзање његово поносно. 
Земљу копа, од снаге дрхти, на оружје хрли! 
Страху се смеје, не да се смести и пред мачем не узмиче. 
Тоболац над њим звечи, севају сабља и копље. 
Од дрхтања и фрктања земљу гризе, не мирује на позив рога. 
Он зањишти на звук рога и нањуши издалека битку, вику заповедника и бојни поклич. 
Вине ли се крагуј по замисли твојој и рашири крила према југу? 
По твојој ли се речи орао уздиже и на висинама гнезди? 
На литици живи, ноћ проводи на гребену и на утврђењу. 
Одатле он храну вреба и очи му надалеко виде. 
Његови птићи крв пију, лешеви где су – и он је тамо.“ 
Тада је Господ узвратио Јову овим речима: 
„Зар ће свађалица Свемоћнога да исправља? Нека Богу сад узврати тај што му замера!“ 
И Јов је овим речима узвратио Господу: 
„Гле, ја никакав како бих теби узвратио?! Руком својом затварам уста своја! 
Нећу да узвратим, већ једном сам говорио; и још једном, али више нећу.“ 
