Књига о Јову.
40.
Господ још рече Јову: 
„Као мушко опаши слабине своје, да те ја питам, а ти да ми одговараш. 
Зар би ти да праведност моју обезвредиш? Прогласио би мене кривим да би себе прогласио правим? 
Имаш ли ти руку ко што је Божија? Глас твој да ли као његов грми? 
Хајде, величанством и угледом украси се, у част и славу обуци се! 
Излиј поплаву срџбе своје! Сваког гордог погледај и сруши га. 
Погледај све горде, па их понизи; на лицу места изгази зле. 
Заједно их у прашину затрпај, преко лица покров у гробници свежи. 
Тада ћу ти ја признати да десница твоја може да те спасе. 
А гле, чудовиште бехемота које сам са тобом заједно створио! Он попут вола пасе, 
а види му снаге у бедрима његовим! Сила му је у трбушним мишићима. 
Реп укрути као кедар, бедрене му жиле преплетене. 
Кости су му ко цеви бронзане, а удови ко металне цеви. 
Он је прво дело Божијег стварања, Саздатељ му његов са мачем прилази. 
Њему брда храну дају, тамо где се играју звери пољске. 
Испод лотоса он лежи, крије се у трски и мочвари. 
Лотоси га заклањају сенком, окружен је поточним врбама. 
Гле, подивља ли река, њега то не страши; нема страха ни кад Јордан јурне му у уста. 
Може ли га ико зграбити док гледа? Може ли му ико њушку пробости кукама? 
Зар ћеш левијатана удицом да извучеш и конопцем језик да му свежеш? 
Хоћеш ли му уже кроз нос да провучеш и чељуст му куком да прободеш? 
Хоће ли те преклињати много и умилне причати ти речи? 
Зар ће савез с тобом да начини? Држаћеш га довека ко роба? 
Играћеш се са њим ко са птицом, повоцем свезати за своје девојке? 
Зар ће се ортаци цењкати за њега, на комаде поделити трговцима? 
Хоћеш ли му кожу избости оствама и главу харпуном? 
Ако руке на њега положиш – сећаћеш се тога боја, ал’ га више поновити нећеш! 
Али, улудо је надати се томе! Зар човек не пада само када га угледа? 
