1. Књига о царевима.
17.
Илија Тесвићанин, из Тесве галадске, рече Ахаву: „Живога ми Господа, Бога Израиљевог, коме служим: наредних година неће бити ни росе, ни кише, осим на моју заповест.“ 
Реч Господња дође Илији: 
„Иди одавде и крени на исток, па се сакриј код потока Хората, источно од Јордана. 
Пићеш из потока, а ја сам наредио гавранима да те тамо хране.“ 
Он оде и учини по речи Господњој. Пошто је отишао, настанио се код потока Хората, источно од Јордана. 
Гаврани су му свако јутро и вече доносили хлеб и месо, а пио је из потока. 
Међутим, након извесног времена поток је пресушио, јер није било кише у земљи. 
Тада му дође реч Господња: 
„Устани и иди у Сарепту сидонску и настани се тамо. Ево, ја сам заповедио тамо једној жени удовици да те храни.“ 
Он је устао и отишао у Сарепту. Кад је дошао на градска врата, удовица је скупљала грање. Он је позва и рече: „Донеси ми мало воде у крчагу, да пијем.“ 
Кад је она пошла да донесе, он јој довикну: „Донеси ми и мало хлеба у руци!“ 
Она му одговори: „Живога ми Господа, Бога твога, немам никаквог хлеба осим шаке брашна у ћупу и мало уља у крчагу. Ево, скупљам гранчицу, две, да одем кући и да спремим себи и свом сину, да поједемо, па да умремо.“ 
Илија јој рече: „Не бој се, него иди и уради како си рекла; али прво направи мени хлеб од тога и донеси ми, па онда иди и спреми за себе и свога сина. 
Јер говори Господ, Бог Израиљев: ’Брашно у ћупу се неће потрошити и уље у крчагу неће нестати, док Господ не пусти кишу на земљу.’“ 
Она оде и учини како јој је Илија рекао; јели су и она и он и сав њен дом за дуго времена. 
Брашно у ћупу се није потрошило нити је уље у крчагу нестало, према речи коју је Господ рекао преко Илије. 
После ових догађаја оболео је син жене, домаћице куће. Но, болест му се веома погоршала, тако да је издахнуо. 
Тада му она рече: „Шта имаш против мене, Божији човече? Зар си дошао к мени да ме подсетиш на моју кривицу и усмртиш ми сина?“ 
Он јој рече: „Дај ми свога сина.“ Узео га је из њеног наручја и однео га у горњу собу, где је становао, и положио га на свој кревет. 
Затим је завапио Господу и рекао: „Господе, Боже мој, зар ћеш довести несрећу и на удовицу код које станујем, и усмртити јој сина?“ 
Тада се испружио над дечаком три пута и завапио Господу, рекавши: „Господе, Боже мој, нека се врати душа у овога дечака.“ 
Господ је услишио Илијин вапај, и дечакова душа се вратила у њега, те је оживео. 
Затим је Илија узео дечака, донео га из горње собе у кућу, и дао га његовој мајци. Илија рече: „Види, твој син је жив!“ 
Жена рече Илији: „Сада знам да си човек Божији и да је реч Господња из твојих уста истина.“ 
