Књига пророка Јеремије.
17.
Јудин је грех записан гвозденим пером, урезан дијамантским шиљком на плочу њиховог срца и на рогове ваших жртвеника. 
Деца њихова размишљају о њиховим жртвеницима и Аштартиним ступовима, под зеленим дрвећем на високим брдима. 
А ти што се пењеш на планину у пољу: твоје добро и сва имања твоја дајем као плен, и твоје узвишице за грех по свим твојим границама. 
И ти сам ћеш да изгубиш наследство које сам ти дао. Учинићу да робујеш својим непријатељима у земљи коју не знаш, јер си запалио ватру мога гнева и довека она букти.“ 
Овако каже Господ: „Проклет је човек у човека што се узда, снагу своју што у телу тражи, а од Господа окреће срце своје! 
Биће као грм у пустињи што и не зна кад му добро дође. Тавориће у безводној пустари, у слатини где нико не живи. 
Благословен је човек што се узда у Господа и коме је Господ узданица! 
Он ће бити као дрво посађено поред вода, што корење пружа ка живоме току. Припека кад дође, оно се не боји; лишће му зелено кроз годину целу. Од суше не стрепи, плода увек има. 
Срце је варљиво више од свег другог. Непоправљиво је, и ко ће га знати! 
Ја, Господ, испитујем срце, нутрину проверавам; па свакоме дајем по његовом путу, а и према плоду од његових дела. 
Као јаребица што се леже, али не излеже, онај је што благо непоштено згрће: на пола му живота блага више нема, а он на своме крају испада будала.“ 
Престо славе од давнина узвишен, место је нашег Светилишта. 
Надо Израиљева, Господе, постидеће се сви који те оставе. Они који су се окренули од мене у прашину биће уписани, јер су оставили Господа, извор свежих вода. 
Излечи ме, Господе, да будем излечен! Спаси ме да и спасен будем, јер си ти моја слава! 
Гле њих, говоре ми: „Где је реч Господња? Хајде, нек се збуде!“ 
Ја се нисам устезао да ти пастир будем, да за тобом идем. Прижељкивао ти нисам тај дан несносни. И ти знаш шта су моје усне рекле у присуству твоме. 
Не буди ми ти на ужас, јер си моје уточиште у дану пропасти! 
Нек се стиде моји гонитељи, а не ја да се стидим. Нека они буду заплашени, а не ја да заплашен будем. Сручи на њих дан пропасти и сломи их двапут јачим сломом. 
Господ ми је овако рекао: „Иди и стани на Врата синова народа, кроз која улазе Јудини цареви и кроз која излазе, и на сва врата Јерусалима. 
Реци им: ’Чујте реч Господњу, о, цареви Јудини и сва Јудо и сви становници Јерусалима који улазите кроз ова врата! 
Овако каже Господ: чувајте животе своје па не носите робу у суботу и не уносите је на јерусалимска врата. 
Ни из својих кућа не износите робу у суботу и не радите никаквог посла. Посветите суботу као што сам заповедио вашим прецима. 
Али они нису послушали и нису пригнули своје ухо. Тврдоглави су постали, нису слушали и нису прихватили карање. 
Али, будете ли ме пажљиво слушали – говори Господ – и суботом не будете носили робу кроз градска врата, већ посветите суботу и не радите никакав посао: 
тада ће на градска врата улазити цареви и кнезови, који седе на престолу Давидовом, на бојним колима и на коњима – они, њихови главари, сви Јудејци и сви становници Јерусалима. А град ће овај остати довека. 
И доћи ће из Јудиних градова, сви што су око Јерусалима, из Венијаминове земље, из равнице, са брда и из Негева они што доносе свеспалнице, жртве, житне жртве и тамјан, и они што доносе захвалнице у Дом Господњи. 
Али ако ме не послушате – да посветите суботу, да не носите робу и пролазите кроз јерусалимска врата у суботу – запалићу ватру на његовим вратима да прогута дворове Јерусалима, и неће се угасити.’“ 
