Јован.
12.
Шест дана пре Пасхе, Исус је отишао у Витанију, место где је живео Лазар кога је Исус био подигао из мртвих. 
Тамо су му припремили вечеру. Марта је послуживала, а Лазар је био један од оних који су са Исусом били за столом. 
Затим је Марија узела око пола литра правог, скупоценог, мирисног уља од нарда, излила га на Исусове ноге и обрисала их својом косом. Мирис нардовог уља испунио је целу кућу. 
Један од Исусових ученика, Јуда Искариот, који је требало да га изда, рече: 
„Зашто се то мирисно уље није продало за три стотине сребрњака и дало се сиромасима?“ 
Ово није рекао зато што је бринуо за сиромахе, него зато што је био лопов. Он је носио врећу са заједничким новцем и користио га за себе. 
Тада Исус рече: „Остави је! Нека учини то за дан мог погреба. 
Јер сиромахе ћете увек имати са собом, а мене нећете имати увек.“ 
Јевреји су сазнали да је Исус тамо, па су у великом броју дошли, не само због Исуса, него и да виде Лазара, кога је Исус био подигао из мртвих. 
Тада су водећи свештеници наумили да убију и Лазара, 
јер су их због њега многи Јевреји одбацивали и веровали у Исуса. 
Следећег дана је много народа дошло на празник, јер су чули да Исус долази у Јерусалим. 
Узели су гране од палми и изашли му у сусрет, кличући: „Осана! Благословен онај који долази у име Господње! Нека је благословен Цар израиљски!“ 
Исус је нашао једно магаре и узјахао га, као што је у Светом писму написано: 
„Не бој се, ћерко сионска! Ево, долази ти Цар твој јашући на магарету.“ 
Исусови ученици нису тада разумели ово, али када се Исус узнео у славу, сетили су се да је у Светом писму написано о њему управо оно што су том приликом учинили за њега. 
Народ који је био с Исусом када је позвао Лазара из гроба и подигао га из мртвих, преносио је ову вест. 
Зато му је толики народ изашао у сусрет. Прочуло се, наиме, да је Исус учинио тај знак. 
А фарисеји су говорили један другом: „Видите да ништа не вреди! Ево, сав свет је отишао за њим!“ 
Били су ту и неки Грци који су дошли у Јерусалим да се на празник поклоне Богу. 
Они су пришли Филипу из Витсаиде у Галилеји и замолили га: „Господине, желимо да видимо Исуса.“ 
Филип је отишао и рекао то Андрији. Онда су заједно отишли к Исусу и рекли му то. 
Исус им одговори. „Дошао је час да се Син Човечији прослави. 
Заиста, заиста вам кажем: ако пшенично зрно не падне у земљу и не умре, оно не може донети род, него остаје са̂мо. А ако умре, онда доноси много рода. 
Ко год воли свој живот, изгубиће га. А ко мрзи свој живот на овом свету, сачуваће га за вечни живот. 
Ко хоће да ми служи, нека ме следи. Где сам ја, тамо ће бити и мој слуга. Ко хоће да ми служи, имаће част код мога Оца. 
Сада ми је душа узнемирена. Шта да кажем? Да кажем: ’Оче, избави ме од часа страдања’? Па због тог часа сам и дошао! 
Оче, прослави своје име!“ Тада се зачује глас са неба: „Прославио сам и опет ћу прославити!“ 
Народ који је ту стајао, када је то чуо, рече: „Загрмело је нешто!“ Други рекоше: „То му је анђео говорио!“ 
Исус рече: „Овај глас се није чуо због мене, него због вас. 
Сада је време да се суди овом свету. Сада ће владар овог света бити збачен. 
А кад ја будем подигнут са земље, све људе ћу привући к себи.“ 
Исус је, рекавши ово, показао каква га смрт чека. 
Тада му народ одговори: „Из Закона смо чули да ће Христос живети довека. Како ти, онда, кажеш да ће Син Човечији бити подигнут? Ко је тај Син Човечији?“ 
Исус им одговори: „Још мало времена је светлост међу вама. Ходајте док имате светлости, да вас тама не обузме. Ко хода по тами, не зна куда иде. 
Верујте у светлост док је имате, да будете синови светлости.“ Рекавши ово, Исус је отишао и сакрио се од њих. 
Иако је Исус учинио толике знаке пред њима, они нису веровали у њега. 
Тако се испунило оно што је рекао пророк Исаија: „Господе, ко је поверовао нашој поруци, и мишица Господња коме се открила?“ 
Због овог нису могли да верују, јер Исаија поново каже: 
„Бог им је очи ослепео и срца им отврднуо; да очима не виде и да срцем не схвате, да се не обрате да их ја исцелим.“ 
Исаија је ово рекао, јер је видео Исусову славу, те је говорио о њему. 
Чак су и многи свештеници веровали у њега, али нису смели да се јавно изјасне због фарисеја, да не би били искључени из синагоге. 
Наиме, више су волели људску славу него Божију славу. 
Исус повика: „Свако ко верује у мене, не верује само у мене, него и у онога који ме је послао. 
Ко мене види, види онога који ме је послао. 
Ја сам светлост која је дошла на свет, да свако ко верује у мене не остане у тами. 
Ко слуша моје речи, а не извршава их, томе не судим ја. Јер, ја нисам дошао да судим свету, него да се свет спасе мојим посредством. 
Ко мене одбацује и не прихвата моје речи, има једног за судију. То је реч коју сам говорио; она ће му судити у Последњи дан. 
Ја нисам говорио што је мени по вољи. Сам Отац ме је послао и заповедио ми шта да кажем и шта да говорим. 
А ово знам: у његовој заповести јесте вечни живот. Ја говорим само оно што ми је Отац рекао да говорим.“ 
