Књига пророка Исаије.
22.
Пророштво о Долини виђења. Шта ти је сад, те се пењеш сав на кровове? 
Препун вреве, граде бучни, шехеру разиграни! Изгинули твоји од мача не падоше, нити мртви твоји у боју. 
Сви твоји владари заједно побегоше, не затегоше лук, а падоше у ропство, заробљени су сви који се нађоше у теби, далеко су бежали. 
Зато сам рекао: „Оставите ме, горко ћу плакати; немојте ме тешити над рушевином милог народа мојега.“ 
Јер је дан пометње и расула и збуњености од Господара Господа над војскама. У Долини виђења зид се руши, према планини је вапај, 
јер Елам тоболац доноси, са бојним колима и коњаницима, а Кир штит открива. 
Изабране долине твоје бојних кола су пуне. Коњаници се код вратница постројавају. 
Тако је Јуди уклонио заштиту. У дан онај поглед си сврнуо на оружје у шумској кући. 
И пукотине у граду Давидову, видели сте како их је много. И сабрали сте воду из Доњег језера. 
Па сте пребројали куће јерусалимске и порушили куће да зид учврстите; 
те сте између два зида начинили спремиште за воду из Старог језера; али се на Створитеља нисте обазирали, нити сте видели оног што је све начинио одавно. 
И позвао је у дан онај Господар Господ над војскама: да плачете и тугујете, да обријете главе и припашете кострет. 
Али, гле, весеље и радост, убијају говеда и кољу овце, једу месо и пију вино: „Да једемо и пијемо, јер сутра ћемо да помремо.“ 
А мојим ушима је објавио Господ над војскама: „Неће бити откупљена ваша кривица док не умрете – рече Господар Господ над војскама.“ 
Говори Господар Господ над војскама: „Хајде, отиди оном дворанину, Сомни, надстојнику двора: 
’Шта је с тобом и ко си то ти, да овде гробницу клешеш себи? Клеше себи гробницу на висини, усеца у стени стан за себе. 
Гле, Господ ће тебе бацити силно, јунак ће те ухватити снажно, 
у клупко ће те умотати жестоко, као лопту ће те бацати по земљи широкој. Тамо ћеш ти умрети, и тамо су кола твоја славна, срамото двору господара твога. 
Лишићу те положаја твога, и отераћу те из службе твоје. 
А у тај дан ћу позвати слугу свога Елијакима сина Хелкијина. 
Њега ћу обући у одору твоју, њега ћу опасати појасом твојим, њему ћу у руке предати власт твоју, те ће бити предак становницима јерусалимским и дому Јудином. 
На његова плећа поставићу кључ од дома Давидова: кад отвори, неће затворити нико, кад затвори, неће отворити нико. 
Њега ћу као клин углавити на месту чврстоме, те ће постати славни престо у дому оца својега. 
О њега ће се обесити сва слава дома оца његова: изданци и потомци, све посуде малене, од зделица до свих крчага.’ 
У дан онај – говори Господ над војскама – извући ће се клин углављени на месту чврстоме, сломиће се и пашће; а терет што је на њему биће одсечен, јер је Господ рекао.“ 
