Књига пророка Исаије.
15.
Пророштво против Моава: „Обноћ је опустошен Ар; срушен је Моав! Обноћ је опустошен Кир; срушен је Моав! 
У храм и Девон она се успиње на узвишицу да плаче; над Нававом и над Медевом нариче народ моавски; а све су главе оголеле и све браде обријане; 
по улицама су врећама заогрнути, на њиховим крововима и по трговима сви они наричу и плачући силазе. 
Есевон и Елеалија јаучу, глас њихов се чује до Јасе. Зато дрхћу ратници моавски, у грчу је душа њихова. 
Зато јеца срце моје због Моаваца, бегунци њихови беже до Соара, Еглат-Селисије, плачући се пењу на Луит; путем оронајимским разлеже се јаук над рушевинама. 
Јер су се исушиле воде нимримске, трава је усахла, биље пропало, зеленила више нема. 
Зато ко је нешто уштедео и складишта њихова, тај ће то носити на Поток врба. 
Јер јаук се разлеже до границе с Моавом, нарицање му је до Еглајима, нарицање му је до Вир-Елима. 
Та, пуне су крви воде димонске, а ја ћу још додати Димону једног лава на моавске бегунце и на преостале у земљи.“ 
