Књига о Јову.
13.
Ето, око је моје све видело, ухо је моје чуло и то разабрало. 
И ја имам знање попут вашег и нисам од вас гори. 
Па ипак бих Свемоћном да говорим, са Богом бих да се правдам. 
Али ви смишљате неистине и сви сте бескорисни лекари! 
Када бисте сасвим заћутали можда бисте и мудри постали! 
Ја вас молим, саслушајте моје оправдање и тврдњама мојих уста пажњу поклоните. 
Па зар ћете Бога бранити неправдом, сведочити ради њега обману? 
Зар ћете га пристрасно заступати? За Бога ћете случај да водите? 
Добро ли ће бити кад вас он испита? Зар ћете га преварити ко што неко вара човека? 
А он ће вас свакако прекорити, све и да потајно будете пристрасни. 
Зар вас неће преплашити величанство његово? Неће ли вас спопасти језа од њега? 
Ставови су ваши пусте доскочице, одбране су ваше одбране земљане. 
Не говорите ми више да бих и ја до речи дошао, па нека ме снађе шта год да ме снађе! 
Зашто бих себе кидао зубима својим и главу своју у торбу стављао? 
Гле! Макар да ме и убије, надаћу се њему; још увек бих пред њим путеве своје бранио. 
И избављење то ће ми бити, јер пред њега безбожник не може да дође. 
Послушајте пажљиво беседу моју, нек вам моје објашњење уђе у уши. 
Ево, молим вас, изложићу случај свој, јер знам да сам у праву. 
Ко ће да се парничи са мном? Јер, ако сад ућутим мене неће бити! 
Једино ми две ствари немој учинити да се не бих сакривао ја од лица твога: 
Своју руку уклони од мене и твој ужас нека ме не плаши! 
Позови ме и одговараћу ти, или да се ја жалим, а ти ми одговарај. 
Које су то моје кривице и греси? Покажи ми преступ мој и грех мој! 
Зашто лице своје скриваш и сматраш ме душманином својим? 
Лист одуван зар ћеш да раздиреш, травку суву зар ћеш да одуваш? 
Горке ствари против мене записујеш, кривице младости моје ми на терет стављаш. 
Ноге моје у окове стављаш, надгледаш све стазе моје и бележиш сваки траг ногу мојих. 
А ја пропадам као трулеж, као одећа коју мољац једе! 
