Лука.
7.
Кад је завршио своје беседе пред народом, оде у Кафарнаум. 
Тамо је један римски капетан имао неког слугу кога је веома ценио. Тај слуга је био болестан и на умору. 
Када је чуо за Исуса, послао је к њему јудејске старешине да га замоле да дође и исцели његовог слугу. 
Кад су они дошли к њему, усрдно су га молили: „Он заслужује да му то учиниш, 
јер воли наш народ и саградио нам је синагогу.“ 
Исус пође са њима. Када је већ био надомак куће, капетан посла пријатеље са поруком: „Господе, не труди се, јер нисам достојан да дођеш под мој кров. 
Зато нисам сматрао себе достојним да дођем пред тебе. Али, ти само реци реч, па ће оздравити мој слуга. 
Ја, наиме, имам војнике који су ми потчињени, па кад кажем једном: ’Иди тамо!’, он оде; и другоме: ’Дођи!’, он дође. И слузи кад кажем: ’Уради ово!’, он уради.“ 
Кад је Исус чуо ово, задивио се, па се окренуо према народу који је ишао за њим, и рекао: „Кажем вам да ни међу Израиљцима нисам нашао овакву веру!“ 
Кад су се изасланици вратили кући, нашли су слугу здравог. 
Исус затим оде у град који се звао Наин. С њим су ишли његови ученици и много света. 
Кад је стигао пред градска врата, баш тада су износили мртваца, сина јединца у мајке која је била удовица. Са њом је било и много људи из града. 
Кад ју је Господ видео, сажалио се на њу и рекао јој: „Не плачи.“ 
Онда је пришао мртвачком сандуку и дотакао га. Носиоци стадоше. Тада Исус рече: „Младићу, теби говорим, устани!“ 
Мртвац устане и почне да говори. Исус га предаде његовој мајци. 
Страх је обузео све присутне, те су дали хвалу Богу, говорећи: „Велики пророк се појавио међу нама!“ и: „Бог је походио свој народ!“ 
Глас о овоме што је Исус учинио раширио се по целој Јудеји и околним крајевима. 
Јована су његови ученици обавестили о свему овоме. Тада Јован позва двојицу својих ученика 
и посла их Господу, да га питају: „Јеси ли ти онај који треба да дође или да чекамо другога?“ 
Дошавши к Исусу, рекоше: „Јован Крститељ нас је послао теби, и пита: ’Јеси ли ти онај који треба да дође или да чекамо другога?’“ 
Исус је баш тада излечио многе од болести, мука и злих духова, и вратио вид многим слепима. 
Онда им је одговорио: „Идите и јавите Јовану шта сте видели и чули: слепи гледају, хроми ходају, губави се чисте, глуви чују, мртви се враћају у живот, сиромашнима се проповеда Радосна вест. 
Блажен је онај ко се не поколеба због мене.“ 
Кад су Јованови гласници отишли, Исус је почео да говори народу о Јовану: „Зашто сте изашли у пустињу? Да видите како ветар љуља трску? 
Шта сте, дакле, изашли да видите? Човека обученог у раскошну одећу? Ево, ти који носе скупоцену одећу, живе у раскоши на царским дворовима. 
Према томе, шта сте очекивали да видите? Пророка? Да, кажем вам, он је и више него пророк. 
То је онај о коме је писано: ’Ево, шаљем посланика свога испред твога лица, који ће ти пут приправити.’ 
Кажем вам да међу људима рођенима од жена није нико славнији од Јована, али и најнезнатнији међу народом Царства Божијег, славнији је од њега.“ 
Сви људи и порезници који су слушали Исуса прихватили су захтеве Божије праведности, тиме што су дали да их Јован крсти. 
Али фарисеји и зналци Светог писма одбацише што је Бог наумио за њих, и нису дали да их Јован крсти. 
Исус настави: „С ким ћу упоредити људе овог нараштаја? Коме ли су слични? 
Они су слични деци која седе на тргу и довикују једна другој: ’Свирали смо вам, а ви нисте играли, јадиковали смо, а ви нисте плакали!’ 
Дошао је, наиме, Јован Крститељ, који пости и не пије вино, а ви кажете: ’Опседнут је злим духом.’ 
Дошао је Син Човечији, који једе и пије, а ви кажете: ’Гледај изјелице и пијанице, пријатеља порезника и грешника!’ 
Ипак, мудрост доказују сви они који је прихватају.“ 
Једном приликом неки фарисеј замоли Исуса да обедује са њим. Исус је дошао у кућу и заузео место за столом. 
А нека жена, позната у граду по својој грешности, сазна да је Исус у фарисејевој кући. Она донесе посуду од алабастра с мирисним уљем, 
па се плачући саже до Исусових ногу. Сузама је квасила његове ноге и онда их косом брисала. Љубила је његова стопала и мазала их мирисним уљем. 
А фарисеј који га је позвао, када је то видео, рече у себи: „Да је он пророк, знао би да је жена што га се дотиче грешница.“ 
Исус му се обрати: „Симоне, хоћу да ти кажем нешто.“ „Кажи, учитељу“ – одговори он. Исус рече: 
„Два човека су дуговала истом зајмодавцу. Један је дуговао пет стотина сребрњака, а други педесет. 
Пошто нису имали да врате, зајмодавац им обојици отпише дуг. Који ће га, дакле, од њих више волети?“ 
Симон одговори: „Рекао бих, онај коме је отписао већи дуг.“ Исус му рече: „Добро си просудио.“ 
Онда се окренуо према жени и рекао Симону: „Видиш ли ову жену? Када сам дошао у твоју кућу, ти ми ниси дао воде да оперем ноге, а она је сузама наквасила моје ноге и својом косом их обрисала. 
Ниси ме поздравио пољупцем; а она, откако сам дошао, не престаје да ми љуби ноге. 
Ни главу ми ниси намазао уљем, а она је мирисним уљем намазала моје ноге. 
Зато ти кажем: она је показала много љубави зато што су јој опроштени многи греси. А коме је мало опроштено, тај мало воли.“ 
А жени рече: „Опраштам ти грехе.“ 
Они који су били окупљени за столом, почеше да говоре у себи: „Ко је овај да опрашта грехе?“ 
Исус рече жени: „Спасла те је твоја вера. Иди с миром.“ 
