Дела апостолска.
2.
На празник Педесетнице, сви су били окупљени на истом месту. 
Изненада се зачуо звук, сличан хучању снажног ветра, и испунио целу кућу у којој су седели. 
Тада им се појавило нешто налик на раздељене огњене језике, те је на свакога од њих сишао по један. 
Сви су били испуњени Светим Духом, па су почели да говоре другим језицима, како им је већ Дух давао да говоре. 
Тада је много побожних Јудеја, који су дошли из сваке земље под небом, боравило у Јерусалиму. 
Кад се зачуо онај звук, много људи се окупило тамо. Били су збуњени, јер је свако од њих чуо како се говори на његовом језику. 
Питали су се у чуду: „Зар нису сви ови што говоре Галилејци? 
Па како онда говоре језиком земље у којој смо рођени? 
Овде су Парћани, Међани, Еламити, људи из Месопотамије, Јудеје, Кападокије, Понта, Мале Азије, 
Фригије, Памфилије, Египта, из либијских предела код Кирине, посетиоци из Рима 
– заједно Јевреји и обраћеници на јудејску веру – Крићани и Арапи. Сви ми слушамо ове људе како нашим језиком говоре о великим Божијим делима!“ 
Сви су били изван себе, па су, збуњени, питали једни друге: „Шта све ово значи?“ 
Други су, опет, терали шегу на њихов рачун говорећи: „Ма, напили су се они слаткога вина!“ 
Тада Петар са осталих једанаест апостола стаде пред њих и гласно им се обрати: „Слушајте ме сви ви – Јевреји и сви који живите у Јерусалиму, знајте ово и саслушајте моје речи. 
Нису ови људи пијани – као што ви мислите, јер је тек девет сати ујутро. 
Ради се о ономе што је рекао пророк Јоил: 
’У последње време – каже Бог – излићу на све људе свога Духа, па ће ваши синови и ћерке пророковати, млади људи имати виђења, а старци сањати снове. 
Такође ћу у оне дане излити свога Духа на моје слуге и слушкиње, те ће пророковати. 
Учинићу да се покажу чудне појаве горе на небу и знаци доле на земљи – крв, ватра и облаци дима. 
Сунце ће потамнети, а месец поцрвенети као крв пре него што дође велики и славни дан Господњи. 
Свако ко зазове име Господње, биће спасен.’ 
Зато, народе израиљски, послушај ове речи: Исус Назарећанин је био човек чије је посланство Бог потврдио пред вама моћним делима, чудима и знацима које је учинио преко њега, док је био међу вама. Ви то и сами знате. 
Ипак, Бог је у складу са својом унапред одређеном намером и предзнањем, допустио да буде предан вама, а ви сте га, посредством безаконика, приковали на крст и убили. 
Али Бог га је васкрсао из мртвих ослободивши га од власти смрти, јер смрт није могла да овлада њиме. 
Давид је за Исуса рекао следеће: ’Господ ми је увек пред очима. Пошто ми је он са десне стране, ништа мене уздрмати неће. 
Зато ми је срце усхићено, а мој језик томе се радује; цело моје тело почива у нади, 
што ми душу нећеш препустити Свету мртвих, нити дати да твој Светац трули. 
Путеве живота ти си ми открио, пун радости пред тобом ћу бити.’ 
Драга браћо, с пуним поуздањем тврдим да је родоначелник Давид умро и био сахрањен, а његов гроб је ту, међу нама, до дана данашњега. 
Но, како је Давид био пророк, знао је да се обећање које му је Бог уз заклетву дао односи на једног од његових потомака који ће наследити његов престо. 
Он је то унапред видео, те је навестио Христово васкрсење: ’Није био препуштен Свету мртвих, нити му је тело иструнуло.’ 
И баш тог Исуса је Бог подигао из мртвих, чему смо сви ми сведоци. 
И пошто је подигнут с десне стране Бога, он је од Оца примио обећаног Светог Духа и излио ово што видите и чујете. 
Давид се, наиме, није узнео на небо, а ипак је рекао: ’Рече Господ Господу моме: „Седи мени с моје десне стране, 
док душмане не положим твоје, за твоје ноге постоље да буду.“’ 
Стога, нека сав дом Израиљев поуздано зна да је оног Исуса, кога сте ви разапели, Бог учинио Господом и Христом.“ 
Ове Петрове речи су дубоко ожалостиле срца окупљених, те су упитали апостоле: „Браћо, шта треба да радимо?“ 
Петар им је одговорио: „Покајте се, па нека се свако од вас крсти у име Исуса Христа за опроштење греха; онда ћете примити дар – Духа Светог. 
Њега је Христос обећао вама, вашем потомству и онима који живе далеко одавде, свима које позове Господ Бог наш.“ 
Петар их је још дуго уверавао и опомињао: „Избавите се од овог изопаченог нараштаја.“ 
Они који су прихватили његову поруку су били крштени. Тог дана се око три хиљаде људи придружило Цркви. 
Сви ученици су били истрајни у слушању апостолског учења, у заједништву, у ломљењу хлеба и молитвама. 
Сви су били испуњени страхопоштовањем, јер су апостоли чинили многа чуда и знаке. 
Они који су поверовали били су стално заједно и све им је било заједничко. 
Продавали су своја имања и остале вредности и делили сваком према његовој потреби. 
Сваког дана су се једнодушно окупљали у храму, састајали се ломећи хлеб по кућама и примали храну искрена и радосна срца 
хвалећи Бога. Зато су уживали благонаклоност целог народа, а Господ је сваког дана умножавао број спасених. 
