Приче Соломонове.
12.
Ко воли опомену воли знање, а простак је ко презире укор. 
Добар човек добија Господњу наклоност, а он проклиње човека који прави сплетке. 
Поквареношћу се нико неће учврстити, а корен је праведника непоколебљив. 
Честита је жена круна мужу своме, а жена раскалашна му је као трулеж у костима. 
Праведни су науми праведника, а савети покварених су обмана. 
Речи злих људи крв вребају у заседи, а честити се устима својим ослобађају. 
Зликовци се руше и више их нема, а дом праведника истрајава. 
Човек се цени према разборитости својој, а срце покварењака биће презрено. 
Бољи је неугледан човек, а са слугом, него онај што уздиже себе, а нема да једе. 
Праведник се брине и за добро својих животиња, а злобници су окрутни и кад се смилују. 
Изобиље хране има онај који своју земљу ради, а шупљоглавац тежи безвредним стварима. 
Злобник жуди за злим пленом, а корен праведника је плодоносан. 
Злобнику је замка у греху усана, а праведник се клони невоље. 
Човек се насити добра плодом уста својих и врати му се све што рукама ради. 
Безумник сматра да живи исправно, али је мудар онај ко слуша савет. 
Безумников се гнев одмах препозна, а ко је обазрив покрива срамоту. 
Кад верни сведок сведочи, он објављује правду, а лажљиви сведок обмањује. 
Има људи који говоре несмотрено као да боду мачем, а језик мудрих лечи. 
Истинољубива уста ће довека утврђена бити, а лажљиви језик ће нестати док трепнем. 
Обмана је у срцу оних што смишљају зло, а радост следује оне што зову на мир. 
Праведника не сналази никаква невоља, а зликовци су пуни немира. 
Лажљиве су усне одурне Господу, а милина су му истинотворци. 
Обазрив човек не открива знање, а срце будаластих разглашава безумље. 
Рука марљивих људи ће владати, а ленштина мора да робује. 
Срце што стрепи повија човека, а добра реч га ведри. 
Праведник бира себи пријатеља, а неправеднике заводи пут њихов. 
Нема печења за ленштину, човеку је благо марљивост његова. 
Живот је на путу праведности и нема смрти на њеној стази. 
