Књига пророка Исаије.
27.
У дан онај походиће Господ мачем својим, љутим и великим и јаким левијатана, змију вијугаву, и заклаће неман морску. 
У дан онај „Винограде винородни – одговориће му. 
Ја, Господ, бдим над њим, заливам га непрестано; да га неко не оштети, дању и ноћу стражарим над њим. 
Нема јарости у мени. Трновитим бодљама, ко ће ме напасти? Наступићу против њега; спалићу га свега. 
Или: нека се поузда у моје уточиште: мир са мном нека склопи, са мном мир нека склопи!“ 
Иде време, Јаков ће се укоренити, Израиљ ће се разгранати и процветати, и они ће плодовима лице света прекрити. 
Да ли је он ударио оног што је њега ударио? Да ли је он клао оног што је њега клао? 
Истерао си га, изгнао си га – ти си њега карао. Он ће га одувати дахом својим олујним у дан ветра источнога. 
Тако ће се откупити кривица Јаковљева, а све ово је зато што је њему опроштен грех: он ће учинити да сви камени жртвеници буду као здробљени кречњак, да се више не подижу Аштартини ступови и стубови у част сунца. 
Јер ће град утврђени остати сам, напуштен и заборављен као пустиња. Онде телад пасе, онде лежи и брсти му гране. 
Кад му се круна осуши, онда се ломе; жене долазе и оне их спаљују, јер је то народ неразуман. Зато им се неће смиловати његов Саздатељ, и неће му бити наклоњен његов Градитељ. 
У дан онај овршиће Господ класје од тока Еуфрата до Египатског потока, и ви ћете се скупити, један по један, потомци Израиљеви. 
У дан онај велика ће затрубити труба и доћи ће расељени по земљи асирској, и изгнани у земљу египатску, и клањаће се Господу на светој гори, у Јерусалиму. 
