Књига проповедникова.
8.
Ко је попут мудрог човека? Ко познаје значење ствари? Мудрост човеку обасјава лице и тврдоћу му лица омекшава. 
Кажем ти: цареву заповест изврши због завета пред Богом. 
Не жури да од њега одеш и не пристај на злу ствар, јер он чини шта год пожели. 
Наиме, његова реч је врховна и ко ће да му каже: „Шта то радиш?“ 
Ко год слуша његову заповест неће доживети зло, а мудро срце зна и право време и начин. 
Јер за све постоји право време и начин, макар невоља велика притиска човека. 
Тек, он не зна шта ће да се збуде, и ко да му каже кад ће се шта десити? 
Нема човека који влада ветром, који ветар зауздава. Нико не влада даном смрти, од боја нема поштеде, а неправда не спасава оног над ким влада. 
Све то сам видео и срцем размишљао о свему што се ради под капом небеском. Некада човек влада човеком на његову штету. 
А видео сам и злобнике, већ сахрањене, како долазе и одлазе са светог места. Заборавили су их у граду где су тако радили. А и то је пролазно. 
Зато што их казна за зло не стиже одмах, људи су срцем решени да чине зло. 
Макар да грешник и стотину пута учини зло, па опет дуго живи, ја знам да ће богобојазнима бити добро јер се боје Бога. 
А злобнику неће бити добро, неће му се продужити дани што су попут сенке, јер се Бога не боји. 
И ово је пролазност која се дешава на земљи: има праведника којима се дешава по делима неправедника, а има неправедника којима се дешава по делима праведника. Али, кажем, и то је пролазно. 
Тако сам хвалио уживање, јер за човека нема бољег под капом небеском него да једе и пије, да срећан буде; то да га прати у труду његовом кроз дане живота његовог, који му је Бог дао под капом небеском. 
Зато сам се срцем предао да упознам мудрост, да видим достигнућа што су на земљи остварена – иако због њих некоме ни ноћу ни дању сан на очи не долази – 
размислио сам о свим Божијим делима: човек не може да докучи урађено под капом небеском. Он трага с трудом али не налази. Макар мудар тврдио да је зна, ипак није кадар да то докучи. 
