Песма над песмама.
8.
О, да си ми као брат био што је груди мајке моје сисао! Нашла бих те на пољу и пољубила те и нико ме презирао не би. 
Водила бих те и довела у дом мајке своје, која ме је подигла. Дала бих ти да попијеш вино зачињено и сок од мога нара. 
Левица му је под главом мојом, а десницом ме грли. 
Ћерке јерусалимске, заклињем вас, не будите и не дижите моју љубав док јој се не прохте. 
Ко је она што долази из пустиње, наслоњена на вољеног свога? Она Под јабуком сам те пробудила, тамо где те је мајка твоја родила, тамо где те родила у мукама. 
Стави ме као жиг на срце своје, као прстен на руку своју. Јер љубав је ко смрт јака, а љубомора страшна попут Света мртвих. Њен горући пламен је моћна ватра. 
Силне воде нису кадре да угасе љубав и реке је згаснути не могу. Ако неко за љубав даје све богатство своје куће, људи би то презрели. 
Наша је сестра мала и још нема груди. Шта за њу да урадимо на дан када о њој буде речи? 
Ако као зид буде, на њој ћемо дићи грудобран од сребра; ако буде као врата, заградићемо их кедровим даскама. 
Ја сам зид! Моје су груди као куле. Тако сам постала она што је нашла наклоност у његовим очима. 
У Вал-Амону Соломон је виноград имао. Виноград је дао чуварима, да му сваки од тог плода доноси по хиљаду сребрника. 
Преда мном је мој виноград, моје је власништво. Хиљаду сребрника припада теби, о, Соломоне, а две стотине онима који му плод чувају. 
О, ти која пребиваш у виноградима! Глас твој ти другови помно ослушкују, па дај да га и ја чујем. 
Пожури, о, вољени мој! Буди као јелен или ко јеленче на брдима што миришу.
