Књига о Јову.
32.
И тако су тројица људи престали да узвраћају Јову који је у својим очима био праведан. 
На то је на Јова у љутњи плануо Елијуј из Вуза, син Варахилов из Рамовог рода. Разљутио се, јер се овај чинио праведнијим од Бога. 
Разљутио се и на три пријатеља што нису имали одговор, а опет су осудили Јова. 
Наиме, Елијуј је чекао да узврати Јову, јер су остали били старији по годинама од њега. 
Разљутио се Елијуј када је видео да ова тројица људи немају шта да кажу и одговоре. 
Тада је овако одговорио Елијуј из Вуза, син Варахилов: „Млађи сам од вас по годинама. Ви сте старији, па сам се зато склањао у страху да вам кажем своје мишљење. 
Наиме, рекао сам себи: ’Старост нека говори и године многе нек разгласе мудрост!’ 
Јер је дух у људима и дах Свемоћнога им даје разум. 
Године многе мудрост не дају и стари праведност не схватају. 
Зато кажем: ’Послушајте ме, па да вам и ја изнесем своје мишљење.’ 
Ето, чекао сам беседе ваше, саслушао мишљења ваша док сте бирали речи. 
Да, пажљиво сам вас пратио. Али – гле – нико није оповргнуо Јова и ниједан од вас није узвратио на речи његове! 
И не говорите: ’Мудрост смо пронашли! А њега нека Бог оповргне, а не човек.’ 
Али, није он против мене говорио па ни ја нећу да узвратим њему вашим доказима. 
А они су се смели и више не узвраћају, сасвим су остали без речи. 
Зашто да чекам када не говоре, само стоје и више не узвраћају?! 
А сада ћу ја своје да кажем, мишљење ћу своје да изнесем. 
Јер препун сам речи, из утробе моје дух ме на то тера. 
Ево, попут вина без одушка утроба је моја, распукла би се ко мешина нова. 
Морам да говорим, да себи одушка дам; отворићу усне своје да бих узвратио. 
Нећу да гледам ко је ко, никоме да ласкам нећу. 
Па ја и не умем да ласкам, јер би ме одмах узео Саздатељ мој! 
