Књига пророка Исаије.
58.
Вичи колико те грло носи! Немој се устезати. Слично рогу глас свој подигни, и народу мом злочине његове објави, и дому Јаковљевом грехе његове. 
А мене дан за даном траже и познавању путева мојих жуде, као пук што делује по правди и пресуде Бога свога не занемарује. Ишту од мене праведност на суду, за близином Божијом жуде. 
’Зашто смо постили, кад ти не видиш? Зашто смо мучили душу своју, а ти не знаш?’ Гле, у дан поста вашега ви згрћете како вам се хоће, а све ваше раднике тлачите. 
Гле, ви постите да бисте се препирали и наметали, да бисте злехудога песницом ударали. Немојте као данас постити, онда ће се на висинама чути глас ваш. 
Зар је такав пост што сам га изабрао, дан кад мучи човек душу своју, да се главом својом савија ничице као рогоз, и кострет и пепео проспе под себе? Зар ћеш то постом звати и даном што је Господу по вољи? 
Није ли ово пост што сам га изабрао: одрешити везе над злехудим, развезати у јарам свезане, дати слободу потрвенима, и сваки јарам да буде изломљен? 
Није ли да уделиш хлеб свој гладноме, да у дом доведеш бескућника, кад видиш гола да га оденеш, и од родбине своје да се не кријеш? 
Тада ће као зора сијати светлост твоја и здравље ће твоје брзо бујати, и правда ће твоја испред тебе ићи, а слава Господња ће те пратити. 
Кад повичеш, Господ ће одговорити; завапићеш, а он ће рећи: ’Ево ме!’ Ако из своје средине уклониш јарам, прст претећи и беседу преступничку, 
и због гладног се узбуди твоја душа, и наситиш душу намучену; тада ће се светлост твоја подићи у тами, и тамнина твоја биће као подне. 
И Господ ће те водити без престанка, и по сухим тлима наситиће ти душу, и кости ће твоје гипкијима учинити; и бићеш као врт заливан и као студенац чије воде усахнути неће. 
И вековне развалине саградиће за себе, утемељене од колена до колена, а тебе ће звати ’Онај који пукотине зазиђује’, ’Обновитељ друмова према насељима.’ 
Ако одвратиш своју ногу од суботе, да у свети дан мој не радиш што се теби свиђа, и да суботу назовеш милином, светињу Господњу прослављеном, а славу његову одвојеном од послова, да на својим путевима не обављаш што ти се прохте, и да не говориш непромишљене речи; 
тада ће ти омилити оно што је Господње, пројахаћеш са мном по узвишицама на земљи, па ћу те хранити оним што си наследио од Јакова, претка твојега – јер су то казала уста Господња.“ 
