1. Књига дневника.
23.
Када је Давид остарео и наситио се живота, поставио је свог сина Соломона за цара над Израиљем. 
Тада је окупио све кнезове Израиља, свештенике и Левите. 
Били су избројани Левити од тридесет година па навише. Мушких глава је било тридесет осам хиљада. 
Давид рече: „Од ових је било двадесет четири хиљаде оних који су надгледали посао у Дому Господњем, и шест хиљада управитеља и судија. 
Било је четири хиљаде вратара и четири хиљаде који су хвалили Господа уз музичке справе које сам направио за хвалу.“ 
Давид их је поделио на редове према Левијевим синовима: Гирсону, Кату и Мерарију. 
Од Гирсона су били: Ладан и Семај. 
Ладанови синови: главар Јехило, Зетам и Јоил, тројица. 
Семајеви синови: Селомит, Азило и Аран, тројица. То су главари Ладанових отачких домова. 
Семајеви синови: Јат, Зина, Јеус и Верија. Ова четворица су Семајеви синови. 
Јат је био главар, а Зиза други. Јеус и Верија нису имали много деце, па су се убрајали у један отачки дом. 
Катови синови: Амрам, Исар, Хеврон и Озило, четворица. 
Амрамови синови: Арон и Мојсије. Арон је био одвојен да освећује Светињу над светињама, те да он и његови синови каде пред Господом довека, да му служе и благосиљају у његово име довека. 
Синови Мојсија, човека Божијег, убрајају се у Левијево племе. 
Мојсијеви синови: Гирсам и Елиезер. 
Гирсамови синови: главар Суваило. 
Елиезерови синови: главар Реавија. Елиезер није имао више синова, али су се Реавијини синови веома умножили. 
Исарови синови: главар Селомит. 
Хевронови синови: Јерија први, Амарија други, Јазило трећи, и Јекамеам четврти. 
Озилови синови: Миха први и Јесија други. 
Мераријеви синови: Молија и Мусије. Молијеви синови: Елеазар и Кис. 
Елеазар је умро, али није имао синове; имао је само ћерке. Њима су се оженили њихови сродници, Кисови синови. 
Мусијеви синови: Молија, Едер и Јеремот, тројица. 
То су Левијеви синови по својим отачким домовима, главари отачких домова, који су били уписани према броју имена сваке главе, од двадесет година па навише, који су обављали посао за службу Дома Господњег. 
Наиме, Давид је рекао: „Господ, Бог Израиљев, дао је починак своме народу и настанио се у Јерусалиму довека. 
Тако Левити нису више морали да носе Пребивалиште и све посуђе за службу.“ 
Јер, по последњој Давидовој наредби, били су избројени Левијеви синови од двадесет година па навише. 
Њихова служба била је да помажу Ароновим синовима у служби Дома Господњег у предворјима и одајама, да чисте све свете ствари, и да врше службу Дома Божијег. 
Такође су били задужени за постављене хлебове, за брашно за житну жртву, за бесквасне колаче пржене на тигању, умешене с уљем, за мере за количину и дужину, 
и да стоје сваког јутра и хвале и славе Господа, а тако и увече. 
А кад се год приносе жртве свеспалнице Господу у суботе, на младине и празнике, да редовно служе пред Господом према броју који им је одређен. 
Они ће се старати за Шатор од састанка и за Светињу, и за своју браћу, синове Аронове, у служби око Дома Господњег. 
