Књига проповедникова.
3.
Све има своје доба и свака ствар под небесима има прикладно време: 
време рађања и време умирања; време сађења и време вађења посађеног; 
време убијања и време лечења; време рушења и време грађења; 
време плакања и време смејања; време жаљења и време играња; 
време разбацивања камења и време сакупљања камења; време грљења и време растајања; 
време трагања и време мирења са губитком; време чувања и време бацања; 
време цепања и време ушивања; време ћутања и време говора; 
време љубави и време мржње; време рата и време мира. 
И каква је корист трудбенику од његовог труда? 
Посматрао сам посао који је Бог дао људима да се њиме баве. 
Наиме, све је предивно створио у прикладно време. Чак им је и вечност ставио у срца, али људи не могу да докуче дела која Бог чини од почетка до свршетка. 
Открио сам да за њих ништа боље нема него да се радују и чине добро сав свој живот; 
да сви људи једу и пију, да уживају корист труда свога. И то је Божији дар. 
Сазнао сам да све што Бог чини остаје довека, да томе ништа не може да се дода и да од тога ништа не може да се одузме, да све што Бог чини јесте да би га се људи бојали. 
И све што је било, јесте и сада, и све што ће тек да буде, већ је било, а Бог тражи оно што је минуло. 
Још сам видео под капом небеском: да на месту правде стоји неправедност и на месту праведности стоји неправедност. 
Казао сам у свом срцу: „Бог ће да суди и праведнику и неправеднику, јер постоји прикладно време, за сваку ствар и дело свако.“ 
Још сам казао у свом срцу у вези људи: „Бог их искушава, да увиде да су као стока, баш они сами.“ 
Јер, судбина људи и судбина стоке је једнака судбина: умиру и они, а умире и она. У свима је исти дах и човек није бољи од стоке. Да, јер све је пролазно. 
На исто место сви одлазе, јер су сви из прашине и сви се у прашину враћају. 
Ко зна одлази ли горе дух људи, а дух стоке одлази ли доле, у земљу? 
Схватио сам да за људе нема бољег него да се радују у свом послу, јер то им је дано. Елем, ко ће их вратити да виде како ће након њих бити? 
