Лука.
23.
Затим су сви устали и одвели Исуса пред Пилата. 
Тада су почели да га оптужују, говорећи: „Ухватили смо овога да заводи наш народ. Он нам забрањује да дајемо порез цару, и тврди за себе да је Христос, Цар.“ 
Пилат га упита: „Јеси ли ти Цар јудејски?“ Исус му одговори: „Ти то кажеш.“ 
Пилат рече водећим свештеницима и мноштву: „Не налазим никакву кривицу на овом човеку.“ 
Али они су наваљивали говорећи: „Он својим учењем диже на буну наш народ по свој Јудеји. Почео је у Галилеји, а сада је дошао и овде!“ 
Када је Пилат то чуо, упитао је: „Да ли је овај човек Галилејац?“ 
Када је сазнао да је Исус из подручја Иродове управе, послао га је к њему, јер је Ирод у то време био у Јерусалиму. 
Ирод се веома обрадовао кад је видео Исуса, јер је слушао о њему. Већ дуже време је желео да га види, надајући се да ће Исус начинити неки знак. 
Постављао му је многа питања, али Исус није одговарао. 
Водећи свештеници и зналци Светог писма су стајали тамо и жестоко га оптуживали. 
Ирод и његови војници су се ругали Исусу и понашали се према њему с презиром. Затим су му обукли свечану одећу и послали га натраг Пилату. 
Тог дана су се Пилат и Ирод спријатељили; пре тога су били непријатељи. 
Пилат је онда сазвао водеће свештенике, главаре и народ, 
па рекао: „Довели сте ми овог човека и рекли да заводи народ. А ево, ја сам га у вашем присуству испитао и нисам нашао ниједну кривицу за коју га ви оптужујете. 
Па ни Ирод није ништа нашао, него га је послао натраг к нама. Он није учинио ништа што заслужује смрт. 
Даћу га на шибање, а онда ћу га ослободити.“ 
Наиме, сваког празника је требало да им Пилат ослободи једног заробљеника. 
Они сви сложно повикаше: „Узми овог, а ослободи нам Вараву!“ 
Варава је био утамничен због некакве буне у граду и због убиства. 
Пилат се поново обрати народу, желећи да ослободи Исуса. 
Али народ је викао: „Разапни га, разапни га!“ 
Он им по трећи пут рече: „Какво је зло учинио? Нисам нашао ништа што заслужује смрт. Даћу га на шибање, а затим ћу га ослободити.“ 
Међутим, светина је галамила и наваљивала, тражећи да се Исус разапне. Њихова вика је постајала све јача. 
Тако Пилат одлучи да удовољи њиховом захтеву. 
Ослободио је човека којег су тражили, онога што је био утамничен због буне и убиства, а Исуса је предао њима да чине с њим што им је по вољи. 
Тако су Исуса одвели. Успут су ухватили неког Симона из Кирине који се враћао са поља и натоварили му крст да га носи за Исусом. 
За њим је ишло много народа и жене које су га жалиле и оплакивале. 
Исус се окренуо према њима и рекао: „Ћерке јерусалимске, не плачите нада мном, већ плачите над собом и над својом децом. 
Јер, ево, долазе дани када ће се говорити: ’Благо нероткињама, које никад нису рађале, и које никад нису дојиле.’ 
Тада ће почети да говоре горама: ’Падните на нас’, и бреговима: ’Прекријте нас.’ 
Јер кад овако раде са зеленим дрветом, шта ће тек радити када дрво постане суво?“ 
Уз њега су водили и два злочинца да их погубе са њим. 
Када су дошли на место које се зове „Лобања“, разапели су њега и злочинце, једног с његове десне, другог с леве стране. 
Исус је говорио: „Оче, опрости им, јер не знају шта чине.“ Затим су војници бацали коцку за његову одећу да би је поделили међу собом. 
А народ је стајао и посматрао. Главари су му се ругали и говорили: „Ако је он Христос Божији, Изабраник, нека спасе себе као што је спасао друге!“ 
Подсмевали су му се и војници, који су му прилазили и нудили му кисело вино. 
Говорили су: „Ако си ти Цар јудејски, спаси самога себе!“ 
Изнад његове главе било је написано: „Ово је Цар јудејски.“ 
Један од злочинаца који су висили на крсту, вређао га је и говорио: „Ниси ли ти Христос? Спаси себе и нас!“ 
Други му одговори корећи га: „Зар се не бојиш Бога, будући да си примио исту казну као и он? 
Ми смо праведно осуђени и добијамо што смо заслужили, али он није учинио ништа недолично.“ 
Онда рече Исусу: „Исусе, сети ме се кад дођеш у своје царство!“ 
Исус му рече: „Заиста ти кажем, још данас ћеш бити са мном у рају.“ 
Око подне наста тама по свој земљи све до три сата. 
Сунце је престало да сија, а завеса у храму расцепала се напола. 
Исус веома гласно повика и рече: „Оче, у твоје руке предајем свој дух!“ – те издахну. 
Када је римски капетан видео шта се догодило, славио је Бога, говорећи: „Овај човек је заиста био праведник!“ 
Када је сав окупљени народ видео шта се догодило, почео је да одлази одатле, ударајући се у прса. 
Сви они који су га познавали, као и жене из Галилеје које су га следиле, стајали су издалека и гледали. 
А један човек по имену Јосиф, члан Великог већа, добар и праведан човек, 
није се слагао са одлуком Великог већа и са оним што су учинили. Он је био из Ариматеје, Јудиног града, и очекивао је Царство Божије. 
Он дође к Пилату и затражи Исусово тело. 
Скинувши га с крста, повио га је у платно и положио у гробницу усечену у стену, у коју још нико није био сахрањен. 
Било је то дан Припреме, баш уочи суботе. 
Жене које су пратиле Исуса од Галилеје, отишле су са Јосифом и виделе где је гроб у који је било положено његово тело. 
Затим су се вратиле и припремиле мирисно биље и уље да помажу његово тело. У суботу су мировале по заповести. 
