Књига о Јову.
11.
А Софар из Намата је одговорио овим речима: 
„Зар на многе речи одговора нема и хоће ли причалица постати праведан? 
Хоће ли твоје празне приче ућуткати људе и твоје ругање проћи без понижења? 
Ето, рекао си: ’Моја је поука без мане! Ја сам невин у твојим очима!’ 
Али када би Бог хтео да говори, против тебе да отвори уста своја; 
да ти каже тајне мудрости – мудрости што има двоструко значење – сазнао би да Бог заборавља неке кривице твоје! 
Да ли можеш да докучиш Божије дубине и границе Свемоћног можеш ли да нађеш? 
Од небеса су више! И шта ту да урадиш? Дубље су од Света мртвих! И шта ту да докучиш? 
Оне су од земље дуже и мером су шире него море. 
Ако он дође, па затвори или окупи судиште, ко у томе да га спречи? 
Јер, он познаје људску пролазност, види поквареност и с пажњом је прати. 
Ипак, шупљоглавац ће мудар постати кад магаре дивље окоти човека! 
Ако будеш срце своје припремио и руке своје к њему раширио; 
а зло ти се у рукама нађе – одбаци га – нек неправда не пребива у шатору твоме! 
Тада ћеш без стида да подигнеш лице своје, чврст ћеш бити, страховати нећеш. 
Заборавићеш муку своју, помишљаћеш на њу као на лањске снегове. 
Светлији од поднева живот ће ти бити, а и када ноћ наступи, биће као јутро. 
Спокојан ћеш бити јер постоји нада! Бићеш добро заштићен, у спокојству спаваћеш. 
Лежаћеш и нико те неће плашити, многи ће ти се додворавати. 
Згаснуће очи зликовачке, уточиште њихово нестаће, а нада једина им је да издахну душу.“ 
