Књига пророка Исаије.
21.
Пророштво приморској пустињи. Као што вихори по Негеву хује, из пустиње пристижу, из земље страхотне. 
Откривено ми је страшно виђење – подлац подлост чини, пустошник пустоши: „На јуриш, Еламе! На опсаду, Мидијо! Докрајчићу све уздахе њене!“ 
Зато бедра моја пробадају пробади; болови ме спопадају као породиљу; смућен сам над оним што чујем, ужаснут сам пред оним што видим. 
Збуњено је срце моје, гроза ме снађе. Сутон мог уживања претвори се у језивост. 
Постави сто! Простири простирку! Једи! Пиј! Устајте, главари! Мажите штитове! 
Јер Господ је мени овако рекао: „Иди, постави стражара! Па што види, то нека ти јави. 
Ако види коњанике, како јашу по двојица, јахаче на магарцима, јахаче на камилама, нека добро пази, нека пази што пажљивије.“ 
И повика стражар са стражарнице: „Господару мој, стојим дању непрестано, и целу ноћ на банку где сам постављен. 
И гле ово: долазе коњаници, јашу по двојица. Тада он проговори и рече: ’Паде, паде Вавилон! Сви кипови његових богова о земљу се разбише.’“ 
Вршено моје, зрно с гумна мојег! – што сам чуо од Господа над војскама, Бога Израиљева, то вам објављујем. 
Пророштво о Думи. Дође ми зов из Сира: „Стражари, које је доба ноћи? Стражари, које је доба ноћи?“ 
Стражар одговара: „Долази јутро, па опет ноћ. Ако ћете искати, иштите! Вратите се! Дођите!“ 
Пророштво Арапима. У честарима арапским почивате, каравани дедански. 
Приступите жедном, изнесите воду, становници земље темеске, с хлебом својим пред бегунце изађите. 
Јер они беже пред мачевима, испред мача исуканог, и испред лука напетога, и испред боја жестокога. 
Да, овако ми је рекао Господар: „Још једна година, као што су године најамничке, и ишчезнуће сва слава кедарска. 
Од многобројних стрелаца међу мушкарцима из Кедра, мало ће их остати. Јер је то рекао Господ, Бог Израиљев.“ 
