Књига пророка Јеремије.
10.
Доме Израиљев, чујте реч коју вам говори Господ! 
„Овако каже Господ: ’Не учите се путу народа и не плашите се небеских знакова којих се плаше народи. 
Јер су обичаји тих народа празни. Ето, то је тек дрво из шуме које је неко посекао, дело уметникове алатке. 
Украсио га је сребром и златом. Клиновима и чекићима га учвршћују да се не клати! 
Личе на страшило у леји за краставце. Не говоре, и морају да се носе, јер не ходају. Не плаши их се! Они не могу да науде, а не могу ни шта добро да ураде.’“ 
Нико није као ти, о, Господе! Велики си, и велико је твоје силно име. 
Ко се не би бојао тебе, Царе народа? Јер теби то доликује. Међу свим мудрацима народа и по свим њиховим царствима нема никог као што си ти. 
Сви су глупи и безумни, јер је ништа поука од дрвета. 
Из Тарсиса доносе ковано сребро и злато из Уфаза, дело уметника и рукотворину златара. Одећа им је љубичаста и скерлетна и све је то дело вештих људи. 
А Господ је истински Бог! Он је Бог живи и вечни цар. Од његовог гнева тресе се земља, и народи не могу да истрпе јарост његову. 
„Овако им реците: ’Богови који нису начинили небеса и земљу ће нестати и са земље и испод небеса.’“ 
Он је силом својом начинио земљу. Мудрошћу својом он је основао васељену, и својом је разборитошћу разапео небеса. 
Глас он када пусти, воде хуче на небесима. Он подиже облаке с краја земље, киши муње даје и изводи ветар из својих ризница. 
Баш је од свог знања глуп сваки човек. Због идола се сваки златар стиди, јер су обмана његови ливени идоли. Нема даха у њима. 
Они су испразни, творевине ругла. Пропашће кад дође време за њихову казну. 
Не следе Јакову такви као ови. Јер он је тај који је све начинио. Племе Израиљ његово је наследство, а он се зове Господ над војскама. 
Покупи са земље свој завежљај, ти која живиш под опсадом. 
Јер овако каже Господ: „Ево, сад ћу као праћком да из земље избацим становнике. Стиснућу их, да могу да схвате.“ 
Јао мени због мог лома! Тешка је моја рана. А ја сам рекао: „Ово је само болест, издржаћу је ја.“ 
Мој је шатор похаран и шаторска ужад покидана. Деца су моја од мене отишла и нема их. Нема никога да опет постави мој шатор, никога да подигне завесе на њему. 
Пастири су се глупо понели и нису тражили Господа. Зато и нису напредовали и раштркана су сва њихова стада. 
Ево вести! Долази глас и ломљава велика из северне земље: да ће градови Јуде постати пустош и јазбина шакала. 
Знам ја, о, Господе, да човек није владар свог пута, и да онај који хода не управља својим корацима. 
Покарај ме, Господе, ал’ само по правди; не у свом гневу, да ме не нестане. 
Излиј свој гнев на народе што те не познају, на родове који твоје име не призивају. Јер су они гутали Јакова и прогутали, и прождрли су га, насеље му у пустош претворили. 
