Књига пророка Исаије.
63.
Ко је тај што из Едома долази, из Восоре у огртачу јарком, онај украшени у одећи својој, који корача у пуној снази? – „Ја сам који говори о правди, велик кад спасава.“ 
Зашто ти је одело црвено и хаљине твоје као да си у муљари газио? 
– „Цедио сам, по каци газио, од народа са мном ни човека, и у гневу њих сам изгазио, и у јари својој њих сам изгњечио. А што је из њих шикљало мој огртач је попрскало, те сам испрљао сву одећу своју. 
Јер је у мом срцу дан када се светим, и дошла је година када откупљујем. 
И гледам, а нема ко да помогне; збуњен бивам, а ослонца нема. И спасла ме је десница моја, и срџба моја ослонац ми била, 
те сатирем народе у гневу свом, и срџбом својом сам их опио, а оним што из њих шикља земљу сам натопио.“ 
Господње ћу милости помињати, похвалу Господњу према свему што нам је урадио Господ, и добро умножено дому Израиљеву, што нам га је урадио по самилости својој по обиљу милости своје. 
И рекао је: „Доиста су мој народ, синови који неће изневерити“, па је њима Спаситељ постао. 
У свим невољама њиховим и он беше у невољи; анђео што пред њим стоји их је спасао. Својом љубављу их је спасао и сам их својим милосрђем откупио и дигао и носио у све дане од века. 
А они се сами одметнуше, Светог Духа његовог жалостише. И он им се преокрену у непријатеља; он лично против њих зарати. 
Тад се давних присетише дана, Мојсија, његовог народа. Где је онај који им из мора извлачи пастира за своје стадо? Где је онај који ће у њега сместити свога Духа Светога? 
Који је Мојсијевом десницом управљао преко своје мишице славносне? Који воду пред њима располути да своје име вечним учини? 
Који њима управља по дну морскоме као коњем по пустињи, није било спотицања? 
Слично стоци што у долину силази, Дух Господњи их је успокојио. Ти си тако водио народ свој, и преславно име стекао си себи. 
Погледај с небеса и види из твога светог и преславног Пребивалишта. Где је твоја ревност и твоја сила, навала ожалошћености твоје и милосрђа твојега? Мени ли се ускраћују? 
Та, ти си Отац наш, јер Аврахам нас спознао није, и Израиљ нас препознао није, ипак, Господе, ти си Отац наш, Откупитељ наш, од вечности је име твоје. 
Зашто нас, Господе, одводиш од твојих путева, тврдим чиниш срце наше спрам страха од тебе? Врати се због својих слугу, због племена што су ти баштина. 
Њу је народ твој тек за кратко запосео, али изгазише Светилиште твоје противници твоји. 
Већ одавна слични смо постали онима над којима ти ниси, над којима се твоје име не призива. 
