Дела апостолска.
19.
Док је Аполос био у Коринту, Павле је прошао кроз горња подручја и дошао у Ефес. Тамо је нашао неке ученике 
и упитао их: „Да ли сте примили Светог Духа када сте поверовали?“ Они су му одговорили: „Нисмо ни чули да Свети Дух постоји.“ 
„Онда, каквим сте крштењем крштени?“ – упитао их је Павле. „Јовановим крштењем“ – одговорише му. 
На то им Павле рече: „Јован је крстио крштењем покајања, говорећи народу да верује у онога који ће после њега доћи, то јест у Исуса.“ 
Када су то чули, крстили су се у име Господа Исуса. 
А када је Павле положио своје руке на њих, Свети Дух је сишао на њих, те су почели да говоре другим језицима и да пророкују. 
Било их је укупно дванаест људи. 
Павле је током три наредна месеца одлазио у синагогу и одважно проповедао. Расправљао је са њима и убеђивао их о Царству Божијем. 
Али, како су неки, који су били окорели и непослушни, пред свима ружили овај Пут, Павле је одступио од њих. Онда је одвојио ученике, па је свакодневно водио расправе у школи неког Тирана. 
Ово је потрајало две године, тако да су сви житељи Мале Азије, и Јевреји и Грци, чули реч Господњу. 
Господ је чинио изванредна чуда преко Павла, 
тако да су чак и марамице и делове његове одеће стављали на болеснике, те би их болест напуштала, а зли духови излазили из њих. 
А и неки Јевреји, који су тумарали наоколо и истеривали зле духове, покушали су да призову име Господа Исуса над онима који су били опседнути злим дусима. Говорили су: „У име Исуса кога Павле навешћује, заповедам вам да изађете!“ 
То су чинили седам синова неког Скеве, јеврејског водећег свештеника. 
Зли дух им је одговорио: „Знам Исуса, а и Павла познајем, али ко сте ви?“ 
Човек који је био опседнут злим духом скочи на њих и надвлада их, па су голи и израњавани побегли из те куће. 
Све становнике Ефеса, и Јевреје и Грке, обузео је страх када су сазнали за ово, те се величало име Господа Исуса. 
Многи који су узверовали долазили су да исповеде и обзнане своја зла дела. 
Велики број оних који су се бавили врачарством, доносили су своје врачарске књиге и спаљивали их пред свима. Када су прорачунали њихову вредност, утврдили су да вреде педесет хиљада сребрњака. 
Тако је, снагом Господњом, реч његова јачала и ширила се. 
Након ових догађања, Павле је одлучио да прође Македонијом и Ахајом и да оде у Јерусалим. „После тога – рекао је Павле – морам да видим и Рим.“ 
Онда је послао у Македонију своја два помоћника, Тимотеја и Ераста, а он је још неко време провео у Малој Азији. 
Некако у то време, у Ефесу је избила велика побуна против Пута Господњег. 
Наиме, неки ковач по имену Димитрије, израђивао је сребрне храмиће богиње Артемиде и тиме обезбеђивао велику зараду занатлијама. 
Сазва он њих, као и све оне који су се бавили истим занатом, па им рече: „Људи, ви знате да наше благостање долази од овог посла, 
а видите и чујете како је онај Павле убедио и завео многи народ, не само у Ефесу него и у целој Малој Азији, говорећи да богови направљени људском руком нису богови. 
Али, није само углед нашег заната доведен у питање, већ и то да се храм велике богиње Артемиде неће сматрати ни за шта. Тиме би се нанела штета величанству богиње, коју поштује цела Мала Азија и сав свет.“ 
Када су то чули, обузео их је гнев, па су почели да узвикују: „Велика је Артемида ефешка!“ 
Сав град се ускомешао. Народ сложно нагрну у позориште вукући Павлове сапутнике, Македонце Гаја и Аристарха. 
Павле је хтео да изађе пред народ, али му то ученици нису дозволили. 
Такође су му и неки од провинцијских угледника, који су му били пријатељи, поручили да се не појављује у позоришту. 
Једни су узвикивали једно, а други друго, јер је окупљени народ био збуњен, тако да већина није знала због чега су се окупили. 
Неки из народа су подстицали Александра да иступи, јер су га Јевреји гурали напред. Он махну руком желећи да се одбрани пред народом. 
Међутим, када су људи дознали да је он Јеврејин, почели су сви у један глас да узвикују: „Велика је Артемида ефешка!“ То је трајало читава два сата. 
Тада је градски службеник умирио народ речима: „Грађани Ефеса! Није ли сваком човеку познато да је град Ефес чувар храма велике Артемиде и њеног кипа који је пао са неба? 
Пошто су те ствари неоспорне, требало би да се умирите и да ништа не чините брзоплето. 
Људи које сте довели нису покрали храм, нити су вређали нашу богињу. 
Зато, ако Димитрије и мајстори с њим имају какву тужбу против некога, судови су отворени, а и намесници су ту, па нека се туже. 
Ако неко тражи нешто више, то ће се решити у законитој скупштини. 
Прети нам, наиме, опасност да будемо оптужени за ово што је било данас, јер нема никаквог разлога којим бисмо могли да оправдамо ово комешање.“ 
После ових речи је распустио скуп. 
