Књига пророка Наума.
2.
Пред тебе је стао онај што те расејава! Чувај утврђење, пази на пут, учврсти бедра, окрепи сасвим своју снагу! 
Јер, Господ ће да обнови Јаковљев понос као славу Израиља, премда су их опустошили душмани и посекли им лозе. 
Црвен је штит ратника његових, јунаци су обучени у скерлет, сијају метални окови бојних кола, а у дану кад се спреми и чемпреси се тресу. 
По улицама махнитају бојна кола, вршљају по трговима, изгледају као бакље, галопирају као муње. 
Сетиће се својих војсковођа који ће се спотицати на својим маршевима, журити њеним зидинама и већ спремној барикади. 
Уставе ће се отворити и двор ће се подлокати. 
Тако је урађено: разоткривена је и одведена. Њене слушкиње запевају, пијучу као голубице, у прса се туку. 
Као језеро је Нинива још од првих дана, али они сада беже. „Станите! Станите!“ Али нико се окренуо није. 
Отимајте сребро! Отимајте злато! Нема мере залихама и обиљу сваке драгоцене ствари. 
Опустело, похарано и ојађено! Топе се срца, клецају колена и бедра сва, свима су смркнута лица. 
Где је лавља јазбина, где брлог за лавиће? Где су ишли лав, лавица и младунче, а да их нико плашио није? 
Лав је ловио довољно за младунце, давио плен за своје лавице, своју пећину пунио пленом и свој брлог месом. 
„Ево ме против тебе – говори Господ над војскама – да твоја бојна кола претворим у дим. Мач ће да поједе лавиће твоје и твој ћу плен да истребим из земље. Повик гласника твојих више се неће чути.“ 
