Јаковљева.
3.
Браћо моја, нека не буде међу вама много учитеља, знајући да ћемо бити строже суђени. 
Јер сви ми на много начина грешимо. Ако ко у речи не греши, тај је савршен човек, способан да заузда цело своје тело. 
Када коњима стављамо узде у уста да би нам се покоравали, ми управљамо целим њиховим телом. 
Погледајте и лађе: тако су велике и јаки ветрови их покрећу, а њима управља врло мало кормило онамо куда кормилар науми. 
Тако је и језик мали уд али се дичи великим делима. Гле, како мала ватра запали велику шуму! 
Тако је и језик ватра, свет неправде међу нашим удовима. Он погани читаво наше тело и пали читав животни ток, а пакао га потпаљује. 
Све врсте животиња, птица, гмизаваца и морских животиња дају се укротити и човек их је укротио, 
а језик, то немирно зло пуно смртног отрова, нико не може укротити. 
Њим благосиљамо Господа и Оца и њим проклињемо људе који су створени по слици Божијој. 
Из истих уста излази благослов и проклетство. То тако не треба да буде, браћо моја. 
Може ли са истог врела извирати слатка и горка вода? 
Може ли, браћо моја, смоква рађати маслине или лоза смокве? Тако ни слан извор не може дати слатку воду. 
Ко је мудар и разуман међу вама? Нека добрим живљењем покаже своја дела у мудрој кроткости. 
Али ако у себи носите горку завист и себично истицање, онда се немојте поносити и говорити оно што се противи истини. 
Таква мудрост не долази одозго, него је земаљска, људска, од злог духа је. 
Јер, где је завист и себично истицање, онде је неред и свако зло. 
А мудрост која долази одозго, пре свега је чиста, затим миротворна, кротка, прилагодљива, пуна милосрђа и добрих плодова, непристрана, нелицемерна. 
А праведност је плод који ће убрати они који сеју у миру – они који чине мир. 
