Приче Соломонове.
13.
Мудар син прихвата очево васпитање, а подругљивац не слуша укор. 
Човек се насити добра од плода уста својих, а покварењаци су гладни насиља. 
Ко год чува уста своја чува живот свој, а пропаст следује ономе ко шири своје усне. 
Душа ленштине је гладна, али нема ништа, а душа се марљивих људи нахрани. 
Праведник мрзи лаж, а злобник одурно и срамно поступа. 
Праведност чува пут честитог, а неправда обара грешника. 
Неко себе представља богатим, али нема ништа, а неко себе представља сиромашним, а пребогат је. 
Човек богатством откупљује душу своју, а сиромах и не чује претњу. 
Светло праведника блешти, а светиљка зликоваца гасне. 
Бахатост једино раздор изазива, а мудрост је код оних који примају савет. 
Нагло стечено богатство се умањује, а увећава се оно сакупљано радом. 
Дуготрајно надање жалости срце, а испуњена жеља је као дрво живота. 
Ко презире реч себи самом шкоди, а ко страхује од заповести награђен ће бити. 
Мудрачева поука врело је живота и одвраћа од смртних замки. 
Проницљивост стиче наклоност, а пут неверних је непромењив. 
Сваки обазрив човек ради према знању, а безумни шири безумље. 
Гласник зла у зло пада, а сведок истине лечи. 
Сиромаштво и срамота стижу оног ко не мари за опомену, а почашћен ће бити онај ко прихвата укор. 
Слатка је души жеља испуњена, а безумнику је мрско да се од зла одврати. 
Биће мудар ко иде с мудрима, а настрадаће ко се дружи с безумнима. 
Грешнике пропаст прогони, а праведници су добром награђени. 
Добар човек оставља наследство унуцима, а грешникова се добра чувају за праведника. 
Обиље је хране на неузораном пољу сиромаха, али га неправда односи. 
Ко свој прут штеди мрзи свога сина, а воли га ко га на време кори. 
Када једе, праведнику се душа наједе, а стомак злобника остаје гладан. 
