Књига Исуса Навина.
16.
Јосифовим синовима је жребом припало подручје од Јордана, код Јерихона, источно од јерихонских вода, које се одатле пружало пустињом к ветиљској гори. 
Онда се граница настављала од Ветиља, односно Луза, и пролазила кроз предео Аркијана до Атарота. 
Затим се спуштала ка мору к подручју Јафлета све до границе Доњег Вет-Орона и до Гезера, и излазила на море. 
Тако су потомци Јосифови, Манасијини и Јефремови примили своје наследство. 
Ово је било подручје синова Јефремових по њиховим породицама: Граница њиховог наследства се протезала са истока од Атарот-Адара до Горњег Вет-Орона, 
и излазила на море. На северу је граница ишла од Микметата и заокретала на исток на Танат-Сило, и прелазила преко њега у правцу истока до Јанохе. 
Од Јанохе се спуштала ка Атарот-Нароту, дотицала се Јерихона и избијала на Јордан. 
Граница је, затим, ишла од Тафује према мору до потока Кане и настављала према мору. То је било наследство племена синова Јефремових по својим породицама. 
Јефремовци су имали све те градове и села, а уз то и одвојене градове усред наследства синова Манасијиних. 
Они нису протерали Хананце који су живели у Гезеру. Тако Хананци живе међу Јефремовцима све до дана данашњег. Ипак, био им је наметнут принудни рад. 
