Књига пророка Амоса.
8.
Ово ми је показао Господ Бог. Гле, корпа летњег воћа. 
Казао ми је: „Амосе, шта видиш?“ Одговорио сам: „Корпу летњег воћа.“ Господ узврати: „Мом народу, Израиљу, дошао је крај и ја више нећу да му попуштам. 
На тај дан ће лелек бити храмска песма – говори Господ Бог – посвуда ће бити разбацани многи лешеви. Тише само! 
Чујте ово, о, ви што газите убогога и сатирете понизне у земљи! 
Говорите: ’Када ће се завршити младина да продајемо жито, и субота, да отворимо житнице; да закидамо на мери, варамо на теговима и подваљујемо непоштеним теразијама; 
да за сребро купујемо сиромаха и убогог за сандале, да продајемо житне трице.’“ 
Господ се заклео поносом Јаковљевим: „Довека заборавити нећу сва њихова дела. 
Зар се земља због тога неће задрмати и закукати свако живи на њој? Подиће се на њој све попут Нила, набујаће и опашће као Нил египатски. 
И тога дана ћу дати да сунце зађе у подне, и донећу земљи помрчину у по бела дана – говори Господ. 
Окренућу ваше светковине у жалопојку и све песме ваше у нарицаљку. Сва ћу бедра ваша обући у кострет и оћелавићу сваку главу. Учинићу жалопојку као за јединцем и крај тога као дан горчине. 
Гле, долазе дани – говори Господ Бог – када ћу послати глад на земљу. Али не глад за хлебом, не жеђ за водом, већ за слушањем речи Господњих! 
Тумараће од мора до мора и од севера до истока. Лутаће с једног краја на други, тражиће реч Господњу и неће је наћи. 
Тога ће дана од жеђи смалаксати лепе девојке и младићи, 
они који се заклињу идолом Самарије и говоре: ’Жив био твој бог, о, Дане! Жив био пут у Вир-Савеју!’ И онда ће пасти и више се неће дићи.“ 
