Књига пророка Исаије.
35.
Нека им се узрадује пустиња, земља сасушена. Нека кличе пустара, нека као шафран процвета. 
Нека бујно цвати цват, и нека још кличе од радости и певања. Њој је дана слава ливанска, красота кармилска и саронска. Они ће гледати славу Господњу, красоту Бога нашега. 
Руке клонуле укрепите, и колена клецава учврстите. 
Реците преплашеним срцима: „Будите јаки, не бојте се! Ево Бога вашега, одмазда долази, наплата Божија. Он сам хита да вас спасе!“ 
Тада ће се слепима отворити очи и глувима ће се уши отворити; 
тада ће хроми као јелен скакати, и певаће језик у немога; јер ће вода избијати у пустињи и потоци у пустари, 
тле спаљено постаће рит, а жедна земља водоскоци; у јазбинама за шакале сместиће се зеленило за трску и рогоз. 
Тамо ће пролазити друм и пут, и он ће се звати „Свети пут“; нико нечист њиме проћи неће него ће бити за њих, за оне који путем иду, а ту луди неће залутати. 
Тамо лава више бити неће, нити ће тамо пролазити звер, нити ће се наћи, него ће ходати откупљени. 
Вратиће се избављени Господњи, доћи ће у Сион с весељем и с радошћу вечном на челима; пратиће их раздраганост и радост, а побећи ће жалост и уздаси. 
