1. Мојсијева.
24.
Аврахам је био већ стар и добро одмакао у годинама. Господ га је био благословио у свему. 
Аврахам рече најстаријем слузи у свом дому, под чијом управом је била сва његова имовина: „Стави руку под моје бедро, 
да те закунем Господом, Богом неба и земље, да моме сину нећеш довести за жену једну од ћерки Хананаца међу којима живим, 
него да ћеш отићи у моју земљу, у мој родни крај, те довести жену за мог сина Исака.“ 
Слуга рече Аврахаму: „А шта ако жена неће да пође у ову земљу? Треба ли да се вратим и поведем твога сина у земљу из које си ти дошао?“ 
Аврахам му одговори: „Пази да не одведеш тамо мога сина! 
Господ, Бог небески, који ме је извео из дома мога оца и из моје родне земље, ми је говорио и заклео се самим собом, рекавши: ’Твоме потомству ћу дати ову земљу.’ Он ће послати анђела пред тобом, па ћеш довести оданде жену за мог сина. 
А ако жена неће да пође с тобом, онда те моја заклетва више не обавезује. Само пази да тамо не водиш мога сина.“ 
Тада је слуга ставио руку под Аврахамово бедро, па му се заклео да ће учинити што му је Аврахам рекао. 
Слуга је узео десет камила свога господара, и понео сваковрсна добра свога господара. Онда је устао и кренуо у Арам-Нахарајим, у Нахоров град. 
Код бунара, изван града, је пустио камиле да полежу. Било је вече, време кад жене долазе да захватају воду. 
Онда се помолио: „О, Господе, Боже мога господара Аврахама, изађи ми данас у сусрет и искажи милост моме господару Аврахаму. 
Ево, стојим овде код извора, а ћерке мештана долазе да захватају воду. 
Рећи ћу једној девојци: ’Спусти свој крчаг да се напијем.’ Ако она одговори: ’Пиј! Напојићу и твоје камиле’, нека она буде та коју си одредио за твога слугу Исака. По томе ћу знати да си исказао милост моме господару.“ 
Он још није био дорекао молитву, кад дође Ревека, која се родила Ватуилу, сину Мелхе, жене Аврахамовог брата Нахора, носећи крчаг на рамену. 
Девојка је била предивног изгледа, девица коју мушкарац није дотакао. Сишла је к извору, напунила крчаг, па се вратила горе. 
Слуга јој тада потрча у сусрет и рече јој: „Дај ми, молим те, мало воде из твог крчага!“ 
Она му одговори: „Пиј, господару!“, па је хитро спустила крчаг на руку и дала му да пије. 
Кад га је напојила, рекла је: „Налићу и твојим камилама да се напоје.“ 
Брзо је излила крчаг у појило, па се пожурила к бунару да поново захвати воде. Затим је напојила све његове камиле. 
Човек ју је ћутке посматрао, не би ли сазнао да ли је Господ учинио његов пут успешним или није. 
Кад су се камиле напојиле, човек је узео златну гривну за њен нос тешку пола шекела, а за њене руке две златне наруквице тешке десет шекела. 
Слуга јој тада рече: „Реци ми, молим те, чија си ћерка? Има ли у кући твога оца места за нас да преноћимо?“ 
Она одговори: „Ја сам ћерка Ватуила, сина кога је Мелха родила Нахору.“ 
Још му је рекла: „Код нас има пуно сламе и сточне хране, а има и места да се преноћи.“ 
Човек се тада поклонио и пао ничице пред Господом, 
говорећи: „Нека је благословен Господ, Бог мога господара Аврахама, што није ускратио своју милост и верност моме господару. Господ ме је довео право у кућу рођака мога господара!“ 
Девојка је онда отрчала и испричала све ово у кући своје мајке. 
Ревека је имала брата који се звао Лаван. Лаван је отрчао напоље, ка човеку код студенца. 
Чим је видео гривну и наруквице на рукама своје сестре, и кад је чуо речи његове сестре Ревеке: „Овако ми је говорио тај човек“, отишао је к човеку који је стајао код камила на студенцу. 
Рекао му је: „Дођи, благословени од Господа! Зашто стојиш напољу? Ја сам већ спремио кућу и место за камиле.“ 
Човек је дошао у кућу и растоварио камиле. Лаван је онда дао сточне хране и сламе камилама, а слузи и људима који су били с њим је донео воде да оперу ноге. 
Кад је поставио пред њега да једе, слуга рече: „Нећу јести док не кажем што имам да кажем.“ Лаван му рече: „Говори онда!“ 
Слуга је почео да прича: „Ја сам Аврахамов слуга. 
Господ је обилато благословио мога господара, те је постао богат. Дао му је оваца и говеда, сребра и злата, слугу и слушкиња, камила и магараца. 
Сара, жена мога господара, му је родила сина у његовој старости, коме је дао сву своју имовину. 
Мој ме је господар заклео, рекавши: ’Не узимај за жену моме сину неку девојку од Хананејаца, у чијој земљи живим. 
Него иди к породици мога оца, к мојој родбини, да нађеш жену за мога сина.’ 
Ја сам онда упитао свога господара: ’А шта ако жена неће да пође са мном?’ 
Он ми одговори: ’Господ, чији пут следим, послаће свог анђела с тобом, и учинити твој пут успешним, па ћеш довести жену за мога сина од моје родбине, из породице мога оца. 
Заклетве ћеш бити разрешен кад одеш к мојој родбини. Ако ти они не дају девојку, онда те моја заклетва више не обавезује. 
Данас, кад сам дошао код извора, рекао сам Господу: ’О, Господе, Боже мога господара Аврахама, ако ти је по вољи, молим те учини успешним пут на који сам кренуо. 
Ево, стојим код извора и девојци која дође да црпи воду, рећи ћу: ’Дај ми да попијем мало воде из твога крчага.’ 
Ако она каже: ’Пиј! Извући ћу воде и за твоје камиле’, то ће бити она коју је Господ одредио за сина мога господара. 
Ја још нисам био дорекао молитву у себи, кад ето Ревеке са крчагом на рамену. Сишла је к извору да захвати воде. Ја јој рекох: ’Дај ми, молим те, да пијем!’ 
Она је брзо спустила крчаг с рамена и рекла: ’Пиј! Напојићу и твоје камиле.’ Ја сам пио, а она је напојила камиле. 
Онда сам је упитао: ’Чија си ти ћерка?’ Она одговори: ’Ћерка сам Ватуила, кога је Нахору родила Мелха.’ Тада сам јој ставио гривну на нос, а наруквице на њене руке. 
Затим сам пао ничице пред Господом и благословио Господа, Бога мога господара Аврахама, који ме је водио правим путем да узмем ћерку брата мога господара за његовог сина. 
А сад, реците ми ако намеравате да искажете милост и верност моме господару; ако не намеравате, и то ми реците, тако да знам хоћу ли поћи на десно или на лево.“ 
Тада Лаван и Ватуило одговоре: „Од Господа је ово дошло; ми ти не можемо рећи ни да ни не. 
Ево, Ревека је ту: узми је и иди, па нека буде жена твоме господару, како је Господ рекао.“ 
Кад је Аврахамов слуга чуо ове речи, поклонио се Господу лицем до земље. 
Слуга је онда извадио златног и сребрног накита, и хаљина, па их дао Ревеки. Њеној браћи и мајци је такође дао драгоцене дарове. 
Затим су он и његови сапутници јели и пили, па су преноћили тамо. Кад су ујутро устали, слуга рече: „Допустите ми да се вратим своме господару.“ 
Али њен брат и њена мајка му рекоше: „Нека девојка остане с нама још десетак дана; онда можеш да идеш.“ 
Али он им рече: „Не задржавајте ме, кад је Господ већ учинио мој пут успешним. Пустите ме да идем к своме господару!“ 
А они рекоше: „Позовимо девојку и упитајмо је шта она мисли.“ 
Позвали су девојку и упитали је: „Да ли хоћеш да пођеш са овим човеком?“ Она одговори: „Хоћу.“ 
Тако они отпреме своју сестру и њену дојиљу са Аврахамовим слугом и његовим људима. 
Онда су благословили Ревеку овим речима: „Сестро наша! Буди мајка небројеним хиљадама, а твоје потомство нек заузме врата својих непријатеља.“ 
Онда су Ревека и њене слушкиње устале, узјахале камиле, те пошле за слугом. Слуга је преузео Ревеку и отишао. 
А Исак се управо вратио из Вир Лахај Роја; он је, наиме, живео у области Негева. 
Предвече је изашао у поље да се прошета. Подигне он поглед, кад оно, долазе камиле. 
И Ревека је подигла поглед. Кад је видела Исака сишла је с камиле 
и упитала слугу: „Ко је тај човек што нам пољем долази у сусрет?“ Слуга одговори: „То је мој господар.“ Она је тада узела вео и покрила лице. 
Затим је слуга испричао Исаку све што је учинио. 
Исак је тада увео Ревеку у шатор своје мајке, Саре, и оженио се њоме. Она му је постала жена и он ју је волео. Тако се Исак утешио за својом мајком. 
