Псалм.
144.
Давидов. Благословен да је Господ, стена моја, што ми руке за рат и прсте за борбу увежбава; 
милосрђе моје и тврђава моја; моје уточиште и мој избавитељ; мој штит, онај у коме уточиште налазим и који ми мој народ покорава. 
О, Господе, шта је човек да за њега мариш и људски потомак да се са њим бавиш? 
Човек тек је даху налик и дани му бледе као сенка. 
О, Господе, небеса своја спусти, па да сиђеш и дотакнеш брда да се пуше! 
Засевај муњом, нека се распрше! Стреле своје баци, нека се разбеже! 
Са висина руке пружи, избави ме; извади ме из бујица и из руку деце туђинаца; 
оних што устима својим обмањују и десницом својом заклињу се лажно. 
О, Боже, певаћу ти нову песму, на лири са десет струна ја свираћу теби; 
теби који царевима избављење дајеш; који Давида, слугу свога, спасаваш од мача опакога. 
Ослободи ме, избави ме из руке деце туђинаца, оних што устима својим обмањују и десницом својом заклињу се лажно. 
Тад синови наши нека буду као стабло горостасно у младости својој; наше ћерке нека буду попут шара стубова палате. 
Амбари ће наши бити пуни разноврсног рода; хиљаде ће ојагњити овце наше, и десет хиљада по пашњацима нашим. 
Волови ће теглити, неће бити разарања, неће бити бежаније и вриска се неће чути по трговима нашим. 
Благо народу коме тако буде! Благо народу коме Бог је Господ! 
