1. Књига Самуилова.
18.
Кад је Давид завршио разговор са Саулом, Јонатанова душа се везала за Давидову душу, и Јонатан га је заволео као самога себе. 
Тог дана га је Саул задржао код себе и није му дао да се врати кући свога оца. 
А Јонатан је склопио савез с Давидом, јер га је волео као самога себе. 
Јонатан је скинуо плашт који је носио на себи и дао га Давиду заједно с одором. Дао му је чак и свој мач, свој лук и свој опасач. 
Давид је био успешан на свим походима на које га је Саул слао, па га је Саул поставио као заповедника над војском. То је било мило свему народу и Сауловим слугама. 
Приликом њиховог повратка, кад се Давид вратио пошто је убио Филистејца, излазиле су жене из свих израиљских градова у сусрет цару Саулу певајући, играјући, и веселећи се уз бубњеве и цимбале. 
Жене су се радовале и певајући одговарале једна другој: „Саул поби своје хиљаде, а Давид десетине хиљада.“ 
Саул се веома наљутио; озлоједиле су га те речи. Рекао је: „Давиду су доделили десетине хиљада, а мени само хиљаде. Још му само треба царство!“ 
Од тог дана је Саул попреко гледао Давида. 
Сутрадан зао дух од Бога нападе Саула, тако да је почео да махнита по кући. Давид је свирао лиру као обично. Саул је у руци имао копље. 
Он баци копље говорећи у себи: „Приковаћу Давида за зид!“ Али Давид му се двапут измакнуо. 
Саул се бојао Давида, јер је Господ био с њим, а од Саула је био одступио. 
Зато га је Саул уклонио из своје близине и поставио га као заповедника над хиљаду. Тако је Давид одлазио и враћао се на челу народа. 
Давид је био успешан у свим својим подухватима јер је Господ био с њим. 
Кад је Саул видео да је Давид веома успешан спопао га је страх од њега. 
Сав је Израиљ и Јуда волео Давида јер је одлазио и враћао се њима на челу. 
Саул рече Давиду: „Ево, даћу ти своју старију ћерку, Мераву, за жену. Само ми буди храбар и води ратове Господње.“ Саул је мислио у себи: „Нећу да се моја рука дигне на њега, него нека страда од филистејске руке.“ 
Давид одговори Саулу: „Ко сам ја и ко ми је род, и шта је дом мога оца у Израиљу, да будем царев зет?“ 
Али кад је дошло време да Мераву, Саулову ћерку, дају Давиду, дали су је Адрилу Меолаћанину за жену. 
Међутим, Саулова ћерка Михала је волела Давида. Кад су то јавили Саулу, он је био задовољан. 
Саул је говорио у себи: „Даћу му је да му буде замка како би страдао од филистејске руке.“ Саул рече Давиду: „Данас можеш да ми постанеш зет с овом другом.“ 
Саул заповеди својим слугама: „Реците Давиду насамо: ’Ево, постао си драг цару, а воле те и све његове слуге; зато буди царев зет.’“ 
Кад су Саулове слуге пренеле ове речи Давиду, он им одговори: „Зар вама изгледа као ситница постати царев зет? Ја сам само сиромашан човек, и без угледа.“ 
Слуге јавише Саулу: „Ово је Давид рекао.“ 
Саул на то рече: „Овако реците Давиду: ’Цар не жели никакав женидбени дар, осим стотину филистејских обрезака, да се цар освети својим непријатељима.’“ Саул је мислио да ће тако удесити да Давид погине од руке Филистејаца. 
Кад су Саулове слуге пренеле Давиду ове речи, Давиду се свидело да буде царев зет. Још пре истека времена, 
Давид се спреми и оде са својим људима, и поби две стотине Филистејаца. Затим је донео цару њихове обреске на број, да би постао царев зет. Тада му је Саул дао своју ћерку Михалу за жену. 
Видевши то, Саул је схватио да је Господ с Давидом, а још је и његова ћерка Михала волела Давида. 
Зато се Саул још више бојао Давида. Саул је све време био Давидов непријатељ. 
Филистејски кнезови су излазили у бој, али кад год су излазили Давид је имао више успеха од свих Саулових слугу. Тако је његово име постало веома славно. 
