Књига о Јову.
33.
Зато, о, Јове, молим те чуј моја казивања и све речи моје послушај! 
Молим те, види, јер отварам уста своја да мој језик проговори. 
Из честитости мога срца су речи моје и по знању моја ће уста искрено да говоре. 
Елем, Божији Дух ме је саздао, дах Свемоћнога живот ми је дао. 
Па ако си кадар, ти ми одговори; спреми се, па пред мене стани. 
Знај, и ја сам пред Богом попут тебе; и ја сам од иловаче обликован. 
Нека те ништа у мени ужасно не плаши, од мене нећеш бити притиснут тешко. 
Дакле, говорио си на моје уши, речи сам твоје јасно чуо: 
’Ја сам чист, без греха сам и без мане! У мени кривице нема! 
Али, ето, Бог задевицу са мном тражи, гледа ме ко душманина свога. 
Ноге моје у окове ставља па надгледа све путеве моје.’ 
Али ја ћу да ти кажем – ниси у праву – јер Бог је од човека већи. 
Зашто се убеђујеш с Богом када он не одговара на сваку човекову реч? 
Јер Бог говори једном овако, други пут онако – али нико за то не пази – 
у сну, у виђењу ноћном, када дубок сан на људе пада док спавају на постељи. 
Тада он даје објаву људима, упозорава их опоменама; 
да би човека одвратио од недела и сакрио охолост од њега. 
Он му душу чува од раке, живот његов од мача што сече. 
Човека болом кори на постељи његовој, без престанка жигају га кости. 
Живот му се гади хлеба, а душа омиљеног јела. 
Наочиглед тело му пропада, још му штрче кости огољене. 
Душа му је све ближа раки, а живот веснику смрти. 
Кад би било посланика, посредника једног од хиљаду, да човеку јави пут његове честитости, 
кад би му се Бог смиловао, па рекао: ’Спасите га од пада у раку! Нашао сам откуп!’; 
тад би му се ко детету подмладило тело, вратио би се у дане младалачке снаге. 
Тад ће се молити Богу и он ће га прихватити, гледаће лице његово и клицаће. Бог ће обновити човеку праведност његову. 
А он погледаће људе и казаће: ’Грешио сам, правду извртао, али ми није враћено по мери! 
Он је душу моју откупио од пада у раку, да ми живот светла види!’ 
Ето, све ово Бог чини двапут, трипут са човеком; 
да му душу из раке поврати и обасја светлошћу живота. 
Јове! Пази, саслушај ме! Ти ћути, а ја ћу да причам. 
Реци ако имаш речи да ми узвратиш, јер бих хтео да те оправдам. 
Ако немаш, ти саслушај мене. Ћути, да те мудрошћу поучим.“ 
