Приче Соломонове.
14.
Свака мудра жена кући своју кућу, а безумна је жена раскућује рукама својим. 
Господа се боји ко честито живи, а презире га онај ко покварено живи. 
Безумников говор је батина за леђа његова, а мудре чувају уста њихова. 
Где волова нема и јасле су чисте, у снази је вола обиље плодова. 
Веран сведок не говори лажи, а лажљиви сведок одише лажима. 
Подругљивац мудрост тражи и не налази је, а поучен човек знање проналази лако. 
Иди од безумника, од њега нећеш чути паметне речи. 
Мудрошћу обазрив човек схвата пут свој, а безумље безумних је обмана. 
Безумници се ругају греху, а међу честитима је добра воља. 
Срцу је позната горчина његова и туђинац не дели његово весеље. 
Кућа ће злобника бити разорена, а шатор праведника ће процветати. 
Неки пут пред човеком као да је прав, али завршава на путевима смрти. 
Срце боли и у смеху, а и радост на свом крају понекад је жалост. 
Својих ће се путева наситити отпадник, а и добар човек биће сит од својих. 
Лаковерни свачему верује, а обазрив пази на свој корак. 
Мудар се човек боји греха, клони га се, а немудар је распојасан, у себе сигуран. 
Будаласто ради човек који брзо плане, а и сплеткарош је омражен. 
Лаковерним следује безумље, а обазриви се знањем ките. 
Пред добрим ће се људима злобници клањати и покварењаци пред вратима праведних. 
И суседу своме мрзак је сиромах, а много је оних што воле богатога. 
Грешан је човек што презире ближњег свога, а благословен је онај који је наклоњен понизнима. 
Не застрањују ли сплеткароши? Милост и истина онима што добро смишљају. 
Од сваког вреднога рада долази зарада, а од празних прича само оскудица. 
Мудрима је круна њихово богатство, немудрост је немудрог глупава. 
Истинољубив сведок спасава животе, а лажљиви слаже чим зине. 
У богобојазности је поуздање јаком и уточиште деци његовој. 
Врело је живота богобојазност и одвраћа од смртних замки. 
Царева је слава у мноштву народа, а кад живља нема, тад владар пропада. 
Ко се споро срди врло је разборит, а ко брзо плане велича безумље. 
Здраво срце – здраво тело; љубомора – трулеж у костима. 
Ко тлачи убогог срамоти му Саздатеља, а слави га онај што се убогом смилује. 
Опаки ће срушен бити опакошћу својом, а праведник и у смрти уточиште има. 
Мудрост почива у срцу разумног човека, чак је и у нутрини безумника обелодањена. 
Праведност уздиже народ, а грех је срамота народу. 
Цар поштује слугу што честито ради, а гневан је на онога што ради срамотно. 
