Приче Соломонове.
27.
Не хвали се сутрашњим даном, јер не знаш шта доноси тај дан. 
Други нек те хвали, а не ти себе самог; незнанац, а не усне твоје. 
Тежак је камен и песак је тежак, али од обоје је тежи безобразлук безочнога. 
Окрутан је бес, срџба је горопадна и са љубомором ко да се суочи? 
Јавни укор је бољи од тајне љубави. 
Поузданије су модрице од онога који те воли од многих пољубаца онога који те мрзи. 
Сита душа саће меда гази, а гладној је души слатко и све горко. 
Попут птице протеране из гнезда, такав је и човек протеран из свог завичаја. 
Уље и мирис драги су срцу и сладак је пријатељ који од срца саветује. 
Не напуштај пријатеља и пријатеља свог оца; не одлази у дом свога брата на дан своје невоље; бољи је сусед који је близу, него брат који је далеко. 
Мудар буди, сине мој, и срце ми развесели, па да могу подругљивцу речју да узвратим. 
Обазрив човек примети невољу, па се скрије, а лаковерни иду даље и буду кажњени. 
Узми хаљину ономе што јамчи за туђинца, и залог му узми кад јамчи за туђинку. 
Ко од раног јутра свога ближњег благосиља на сав глас, то ће му се рачунати као клетва. 
Жена свадљива је попут сталног прокишњавања по кишном дану. 
Ко њу обуздава, ветар обуздава и као да држи уље у десници. 
Гвожђе се о гвожђе оштри, а човек се оштри о човека. 
Од смоквиног плода јешће ко се за њу брине; поштован ће бити онај који штити свога господара. 
Као што се лице одсликава у води тако се и срце човека у човеку види. 
Као што су и Свет мртвих и трулеж мртвих незасити, тако су незасите и очи човека. 
Топионица је за сребро и пећ је за злато, а човек се искушава похвалама које прима. 
Истуцаш ли тучком неразумног са прекрупом у авану, његова се лудост неће скинути са њега. 
Своје стадо добро пази, побрини се добро за крда своја; 
јер иметак не траје довека, а ни круна кроз сва поколења. 
Коси се трава да нова никне, сакупи се сено по брдима; 
јагњад те облаче, а јарцима плаћаш за поља. 
Тад имаш обиље козјег млека себи за храну, за храну укућана, за живот слушкиња својих. 
