Дела апостолска.
22.
„Браћо и оци, послушајте сада речи моје одбране коју упућујем вама.“ 
Када су они чули да им се обраћа на јеврејском језику, још пажљивије су га слушали. 
„Ја сам Јеврејин – наставио је Павле. Рођен сам у Тарсу киликијском, али сам одгојен у овом граду, где сам под Гамалиловим надзором био строго подучен Закону наших отаца. Био сам реван за Бога, баш као и ви данас 
До смрти сам прогањао следбенике овог Пута; везивао сам и мушкарце и жене и предавао их у тамницу. 
То може да ми потврди Првосвештеник и цело Веће старешина. Од њих сам, наиме, примио писма за њихову сабраћу у Дамаску, где сам отишао да спроведем у Јерусалим тамошње свезане, да буду кажњени. 
Док сам се путујући приближавао Дамаску, око подне ме је одједном забљеснуло јако светло с неба. 
Пао сам на земљу и чуо глас како ми говори: ’Савле! Савле! Зашто ме прогониш?’ 
Упитао сам: ’Ко си ти, Господе?’ Он ми је одговорио: ’Ја сам Исус из Назарета кога ти прогониш.’ 
Моји пратиоци су видели светло, али нису разумели глас онога који ми је говорио. 
’Шта да радим, Господе?’ – упитао сам. Господ ми је одговорио: ’Устани и иди у Дамаск. Тамо ће ти бити речено све што ти је одређено да чиниш.’ 
Пошто сам био обневидео од бљеска оног светла, моји пратиоци су ме повели за руку, па сам тако дошао у Дамаск. 
А извесни Ананија, побожан човек који је живео по Закону, о коме су похвално говорили сви тамошњи Јевреји, 
дође к мени, приђе ми и рече: ’Брате Савле, прогледај!’ Истог часа сам прогледао, те сам га видео. 
Ананија је наставио: ’Бог наших отаца те је изабрао да сазнаш његову вољу, да видиш Праведника и да чујеш глас из његових уста. 
Јер ти ћеш бити његов сведок пред свим људима, па ћеш говорити што си видео и чуо. 
Шта сад још чекаш! Устани, крсти се, те се очисти од својих греха призивајући његово име!’ 
Након што сам се вратио у Јерусалим, док сам се једном молио у храму, пао сам у занос 
и видео Господа. Он ми је рекао: ’Пожури и иди брзо из Јерусалима, јер неће прихватити твоје сведочанство о мени!’ 
А ја рекох: ’Господе, знају они да сам бацао у тамницу и тукао по синагогама оне који верују у тебе. 
А када се проливала крв твога сведока Стефана, ја сам стајао тамо, одобравао и чувао одећу оних који су га убијали.’ 
Али он ми је рекао: ’Иди, јер ћу те послати далеко међу незнабошце.’“ 
Јевреји су га слушали све до ових речи. Међутим, тада су почели да вичу: „Истреби таквог са земље! Тај не заслужује да живи!“ 
Пошто су они викали, витлали огртачима и дизали прашину у ваздух, 
заповедник је наредио да Павла одведу у касарну и бичевањем га испитају како би сазнао због чега то народ диже толику вику против њега. 
Када су га опружили и свезали каишевима, Павле рече капетану који је стајао до њега: „Зар ви смете да бичујете римског грађанина који није осуђен?“ 
Кад је то чуо, капетан је пришао заповеднику и обавестио га о томе. Рекао је: „Шта то хоћеш да учиниш? Па, овај човек је римски грађанин!“ 
Заповедник је пришао Павлу и упитао га: „Реци ми, јеси ли ти римски грађанин?“ „Јесам“ – одговори Павле. 
Заповедник рече: „Ја сам великом свотом стекао то грађанство.“ „А ја сам се с њим и родио“ – рече Павле. 
Војници који су приступили да бичевањем испитају Павла истог су тренутка устукнули. И сам заповедник се уплашио кад је сазнао да је он римски грађанин, а он га је свезао. 
Намеравајући да тачно сазна за шта га Јевреји оптужују, заповедник је сутрадан ослободио Павла и наредио да се окупе водећи свештеници и цело Велико веће. Онда је довео Павла и поставио га пред њих. 
