Књига пророка Амоса.
5.
Чујте ову реч, нарицаљку коју о вама износим, о, доме Израиљев! 
„Пала је девица израиљска и више устати неће. Напуштена је на својој земљи и никога нема да је подигне.“ 
Јер овако каже Господ Бог: „У граду из ког је отишла хиљада остаће њих стотину, из ког је отишло њих стотину остаће десеторо дому израиљском.“ 
Јер овако каже Господ дому израиљском: „Тражите ме и живећете! 
Не тражите Ветиљ! Не идите у Галгал! Не прелазите у Вир-Савеју! Јер, Галгал ће сигурно у изгнанство, а и Ветиљ ће аветиња постати.“ 
Тражите Господа и живећете, да се не би обрушио као огањ на дом Јосифов и спалио га, а нико га не гаси у Ветиљу. 
Ви у пелен правду изокрећете и праведност на тле обарате. 
А он је створио Влашиће и Орион, претвара мрак у јутро и окреће дан у ноћ. Он дозива морске воде и излива их по земљином лицу. Господ је име његово. 
Он сукне пустош на моћника и пустош ће на утврђење доћи. 
А они мрзе онога који на вратима прекорева, гаде се онога који честито говори. 
Зато што газите убогога и узимате му данак у житу, саградили сте куће од клесаног камена али нећете пребивати у њима. Нећете пити вино ваших родних винограда које сте засадили. 
Јер ја знам мноштво ваших преступа и ваше многобројне грехе. Тлачите праведника, мито узимате, на вратима убогоме правду изврћете. 
Зато мудар ћути у овом времену јер је зло време. 
Добро тражите, а не зло, да живи будете, да са вама буде Господ, Бог над војскама, како и кажете. 
Зло мрзите, а волите добро, на вратима правду заступајте, па се можда Господ, Бог над војскама, смилује остатку Јосифовом. 
Зато овако каже Господ, Бог над војскама, Господ: „Јадиковка је по свим трговима и улицама свим: ’Јао! Јао!’ И зваће ратара да жали, да жале они који знају нарицаљку. 
Јадиковаће по свим виноградима, јер посред тебе ја ћу проћи – говори Господ.“ 
Јао онима што прижељкују дан Господњи! Шта ће вама дан Господњи? Тад је тама, а не светло. 
Као човек кад од лава бежи, а дочека га медвед, или у кућу уђе и руку своју на зид стави да га уједе змија. 
Неће ли дан Господњи бити тама, а не светло и помрчина без сјаја? 
„Ја мрзим, ја презирем ваше светковине! Светим саборима вашим ни да примиришем! 
И ако ми приносите свеспалнице и ваше житне жртве, нећу да их прихватим. Не обазирем се на жртве мира ваших утовљених јунаца. 
Склоните од мене буку својих песама и мелодију харфи својих. Не желим да их чујем. 
Нека правда као вода потече и праведност као поток непресушни. 
Мени ли сте приносили житне жртве и приносе у пустињи четрдесет година, о, доме Израиљев?! 
Носили сте своје идоле – Сикута, цара свога и Кијуна, звезду својих богова – које сте себи начинили. 
Изагнаћу вас још даље од Дамаска, каже Господ, а његово је име Бог над војскама.“ 
