Књига о Јову.
26.
А Јов је одговорио овим речима: 
„Е, баш си помогао беспомоћном, баш спасао руку малаксалу! 
Баш си немудроме савет дао и мудрости прегршт обзнанио! 
А коме си те речи објавио? Чији је то дух из тебе изашао? 
Покојници испод вода дрхте, ал’ и они што у њима живе. 
И Свет мртвих пред њим је огољен, и трулеж је мртвих нескривена. 
Над безданом север је он простро, окачио земљу у празнини. 
Воде је свезао над облаке своје, али се облаци не цепају под њима. 
Престо је свој сакрио, свој је облак над њим разастро. 
Поврх вода обзорје поставља, као међу светлости и мраку. 
Дрмају се стубови небески, ужаснути његовим прекором. 
Силом својом он море узбурка, чудовиште Раву мудрошћу он смрска. 
Његов ветар разведрује небеса, рука му пробада змију вијугаву. 
Гле, ово су обриси пута његовога, само шапат речи што чујемо о њему! Гром моћи његове ко ће да разуме?“ 
