Лука.
15.
Сви порезници и грешници су се окупљали око Исуса да га слушају. 
Фарисеји и зналци Светог писма су гунђали и говорили: „Овај прихвата грешнике и једе са њима.“ 
Исус им онда исприча ову причу: 
„Ко од вас, ако има стотину оваца, па му се изгуби једна, неће оставити деведесет девет у пустињи, док не нађе ту једну? 
Кад је нађе, ставља је на своја рамена са радошћу. 
А када дође кући, позива пријатеље и суседе, и каже им: ’Радујте се са мном, јер сам нашао своју овцу која се изгубила.’ 
Кажем вам да ће тако и на небу бити већа радост због једног грешника који се покаје, него због деведесет девет праведника којима није потребно покајање.“ 
„Или, замислите неку жену која има десет сребрних новчића, па изгуби један. Неће ли она упалити светиљку и помести кућу, те помно тражити док га не нађе? 
А када га нађе, позива пријатеље и суседе, говорећи: ’Радујте се са мном, јер сам пронашла сребрни новчић који сам изгубила!’ 
Кажем вам да се анђели радују пред Богом због једног грешника који се покаје.“ 
Исус настави: „Неки човек имао два сина. 
Једном, млађи син рече оцу: ’Оче, дај ми мој део имовине.’ Тако отац подели имовину између њих. 
Неколико дана касније, млађи син покупи све што има и оде у далеку земљу. Тамо је протраћио своју имовину на развратан живот. 
А када је потрошио све, настане велика глад у тој земљи, и он почне да оскудева. 
Онда је отишао и прибио се уз једног становника те земље, који га је послао на своја поља да чува свиње. 
Жудео је да напуни стомак рошчићима које су свиње јеле, али му нико није давао. 
Но, дошавши к себи, рече: ’Колико је слугу код мог оца који имају хлеба у изобиљу, а ја овде скапавам од глади! 
Устаћу и поћи к моме оцу, па ћу му рећи: „Оче, згрешио сам и Богу и теби; 
нисам више достојан да се зовем твојим сином. Прими ме као једног од твојих слугу.“’ 
Тако је устао и кренуо своме оцу. Али, док је још био далеко, угледа га његов отац и сажали се, па потрча, загрли га и изљуби. 
Син му рече: ’Оче, згрешио сам и Богу и теби. Нисам више достојан да се зовем твојим сином.’ 
Али отац нареди својим слугама: ’Брзо донесите најбољу одећу и обуците му је. Ставите му прстен на руку и обујте му сандале на ноге 
И ухватите угојено теле и закољите га, да једемо и да се радујемо! 
Јер је овај мој син био мртав, али је оживео. Био је изгубљен, али је сада нађен.’ Онда почеше да прослављају. 
Његов старији син је био на њиви. Кад је дошао близу куће, чуо је да се свира и игра. 
Позвао је једног слугу и упитао га шта се то дешава. 
Слуга му рече: ’Дошао је твој брат, па је твој отац заклао угојено теле, јер му се вратио кући жив и здрав.’ 
Он се расрдио и није хтео да уђе у кућу. Отац изађе из куће, па га је молио да уђе. 
Али он одговори оцу: ’Ево, толико година ти служим и никада нисам прекршио ниједну твоју заповест, а никад ми ниси дао јаре да се провеселим са својим пријатељима. 
Али када је дошао овај твој син који је проћердао твоје имање са блудницама, заклао си угојено теле за њега.’ 
’Сине мој – рече му отац – ти си увек са мном, и све што је моје, то је и твоје. 
Али треба да будемо весели и да се радујемо, јер је овај твој брат био мртав, али је оживео; био је изгубљен, али је нађен.’“ 
