2. Коринћанима.
11.
О, кад бисте поднели мало мога безумља! Да, поднесите ме! 
У мени пламти Божија љубомора због вас, јер сам вас заручио с једним човеком, да вас као чисту девицу изведем пред Христа. 
Плашим се да ће ваше мисли застранити, те да ћете се удаљити од искрене и чисте преданости Христу, баш као што је змија својим лукавством преварила Еву. 
Ви, наиме, радо подносите кад неко дође и проповеда вам другачијег Исуса, кога вам ми нисмо проповедали, те примате другачијег духа од Духа кога сте примили, или прихватате другачију радосну вест од оне коју сте једном прихватили. 
Сматрам, наиме, да ни у чему не заостајем за вашим „преузвишеним апостолима.“ 
Јер, ако сам и невешт у говору, нисам у знању, што смо вам, уосталом и показали. 
Јесам ли погрешио што сам се понизио да бисте ви били узвишени, или зато што сам вам без наплате навестио Божију Радосну вест? 
Од других цркава сам узео плату да бих служио вама. 
Кад сам био у оскудици, никоме нисам био на трошку, јер су ми браћа из Македоније помогла у мојој оскудици. Као што сам се до сада чувао, тако ћу се и од сада чувати да вам ни у чему не будем на терету. 
Тако ми Христове истине у мени, тај понос ми нико неће одузети у ахајским крајевима. 
А зашто? Зато што вас не волим? Бог зна да вас волим. 
Што чиним, чинићу и даље, да осујетим оне који траже прилику да се изједначе с нама у оном чиме се хвале. 
Такви људи су лажни апостоли, непоштени радници, који се прерушавају у Христове апостоле. 
Ништа чудно; чак се и сам Сатана прерушава у анђела светлости. 
Исто тако није необично да се његове слуге претварају у службенике праведности. Али на крају ће добити што су својим делима заслужили. 
Понављам: нека нико не мисли да сам неразуман. Па ако неко и мисли да сам неразуман, примите ме макар као таквог, па да се и ја мало похвалим. 
А што поводом овог хвалисања говорим, не говорим како Господ хоће, него као у безумљу. 
Па кад се већ многи хвале по људским мерилима, хвалићу се и ја. 
Ви, наиме, радо подносите неразумне – ви који сте мудри. 
Јер, ви подносите ако вас неко поробљава, ако вас неко искориштава, ако вас неко пљачка, ако неко с висине гледа на вас, или ако вас неко шамара. 
Себи на срамоту кажем: у томе смо се показали нејакима! А ако се неко усуђује да се чиме хвали, говорим као неразуман, усуђујем се и ја. 
Јесу ли Јевреји? И ја сам. Јесу ли Израиљци? И ја сам. Јесу ли Аврахамово потомство? И ја сам. 
Јесу ли Христове слуге? Као неразуман говорим: ја сам још више. Више сам радио, више сам био у тамници, много више су ме тукли, и често сам био близу смрти. 
Од Јевреја сам пет пута добио по тридесет девет удараца, 
трипут сам био шибан, једанпут каменован. Трипут сам доживео бродолом, ноћ и дан сам провео на отвореном мору. 
Често сам путовао, био сам у опасности од поплава и разбојника, угрожен и од својих сународника и од многобожаца. Био сам изложен опасности у граду, у пустињи, на мору, од лажне браће. 
Напрезао сам се и мучио, много пута нисам спавао, био сам гладан и жедан, често сам постио, смрзавао се и био слабо одевен. 
А поред свих других ствари, мучи ме брига за све цркве. 
Када је неко слаб, и ја се осећам слабим, кад неко подлегне греху, ја изгарам за њега. 
Ако треба да се хвалим, хвалићу се својим слабостима. 
А Бог и Отац нашега Господа Исуса, који је благословен довека, зна да не лажем. 
У Дамаску је намесник цара Арете поставио страже по граду да би ме ухватили, 
али су ме кроз прозор спустили у котарици преко градских зидина, те сам му умакао. 
