Приче Соломонове.
31.
Поруке цара Лемуила, пророштва којим га је поучила његова мајка: 
„Чуј, сине мој! Чуј, сине утробе моје! Чуј, сине завета мојих! 
Не дај своју снагу женама, ни путеве своје онима што руше цареве. 
Није за цареве, Лемуило, није за цареве да пију вино и за владаре склоност жестоком пићу. 
Да не би уз пиће заборавили шта су одредбе, па онда ускратили право свим ојађенима. 
Жестоко пиће остави за умирућег и вино за унесрећену душу. 
Нека такав пије, нека заборави своју беду и свог јада нека се не сећа. 
Говори уместо безгласног и заступај све људе који умиру. 
Говори и суди праведно, одбрани право сиромаха и убогог.“ 
Ко да нађе честиту жену? Таква вреди много више од драгуља. 
У њу се поуздаје срце њеног мужа и неће остати без добитка. 
Добро, а не зло она му чини кроз све дане живота свога. 
Прихвата се вуне и лана па ужива у раду руку својих. 
Она је попут трговачких галија, јер издалека доноси себи хлеба. 
Диже се док је још мркло, храну дели укућанима и послове слушкињама својим. 
Разгледа њиву па је купи, од зараде својих руку сади виноград. 
Одважно се прихвата посла и мишице своје јача. 
Увиђа да добро зарађује и светиљка јој се по ноћи не гаси. 
Рукама се преслице дохвата, длановима прихвата вретено. 
Сиромаху отвара шаку, руке пружа убогоме. 
Не страхује за укућане када је снег, јер сви у дому носе двоструку одећу. 
Покриваче себи шије и одећу од танкога платна и скерлета. 
Познаје се њен муж на вратима када седи са старешинама земље. 
Она шије ланене кошуље и продаје их, појасевима снабдева трговце. 
Облачи се у част и у дику и смеје се дану што долази. 
Мудро отвара уста своја, а на језику су јој поуке истине. 
Надгледа како јој укућани живе и не једе хлеб у доколици. 
Синови њени се дижу и благосиљају је, а њен је муж хвали: 
„Честите су многе жене али ти их све надмашујеш!“ 
Допадљивост је заводљива и лепота је пролазна, али ће хваљена бити жена која се Господа боји. 
Подајте јој нешто од плода њених руку и нека је на вратима града хвале дела њена!
