3. Мојсијева.
7.
Ово је закон о жртви за преступ. Она је пресвета. 
Нека се жртва за преступ коље на месту где се кољу жртве свеспалнице, а њеном крвљу нека се запљусне жртвеник са свих страна. 
Нека се принесе све њено сало, реп и сало које покрива изнутрице, 
оба бубрега и сало што је око њих и на слабинама; и мрежица што је на јетри нека се уклони заједно с бубрезима. 
Нека то свештеник спали на жртвенику као паљену жртву Господу. То је жртва за преступ. 
Свако мушко међу свештеницима сме је јести. Нека се једе на светом месту. Она је пресвета. 
Закон о жртви за преступ исти је као закон о жртви за грех. Исти је закон за обе: она припада свештенику који њоме врши обред откупљења. 
Свештенику који приноси нечију жртву свеспалницу, нека припадне кожа од жртве коју је принео. 
Свака житна жртва која се пече у пећи, и свака која се приправља у котлићу или на тигању нека припадне свештенику који је приноси; његова је. 
Свака житна жртва која се меси са уљем или насуво, нека припадне свим синовима Ароновим подједнако. 
Ово је закон за жртву мира која се приноси Господу. 
Ако је ко приноси у знак захвалности, нека уз жртву захвалницу принесе и бесквасне погаче умешене са уљем, или бесквасне колаче намазане уљем. 
Уз погаче нека принесе и хлеб од дизаног теста са жртвом мира, као своју захвалност. 
Од свега што приноси нека принесе по један колач на дар Господу. То нека припадне свештенику који шкропи крв од жртве мира. 
А месо од жртве мира којом захваљује, нека се поједе на дан када се принесе; ништа не сме остати до јутра. 
Ако неко приноси жртву заветницу, или добровољну жртву, месо нека се поједе на дан кад приноси своју жртву. Што од тога остане, нека се поједе сутрадан. 
Ако нешто меса од жртве остане до трећега дана, нека се спали. 
Ако неко једе месо од жртве мира и трећега дана, тај који је приноси неће бити угодан Богу; жртва му се неће рачунати, јер је месо постало нечисто. Онај који једе од њега навући ће на себе кривицу. 
Месо које се дотакне чега нечистог нека се не једе; нека се спали. Ко год је чист сме јести месо. 
Ако би неко јео меса од жртве мира која припада Господу, а притом буде нечист, тај нека се истреби из свог народа. 
Ако се неко дотакне чега год нечистог: човечије нечистоће, или нечисте животиње, или какве год нечисте и гадне животиње, а затим једе од меса жртве мира која припада Господу, такав нека се истреби из свога народа.’“ 
Господ рече Мојсију: 
„Реци народу израиљском: ’Не једите никаквог сала од волова, оваца и коза! 
Сало од угинуле или растргане животиње може се користити за било шта, али га не смете јести. 
Ко год би јео сало од животиње која се приноси на паљену жртву Господу, нека се истреби из свога народа. 
Ни у једном од својих насеља не смете јести никакве крви, ни од птица ни од стоке. 
Ако неко једе било какву крв, нека се истреби из свога народа.’“ 
Господ рече Мојсију: 
„Реци народу израиљском: ’Онај ко приноси Господу жртву мира, нека донесе Господу део од жртве мира. 
Својим рукама нека донесе паљену жртву Господу: сало с грудима. Груди нека се подигну пред Господом као жртва дизаница, 
а свештеник нека спали сало на жртвенику. Груди нека припадну Арону и његовим синовима. 
Десну плећку од жртве мира дај свештенику као дар. 
Ономе између Аронових синова који приноси крв и сало жртве мира, нека припадне десна плећка. 
Ја сам, наиме, ускратио народу израиљском груди жртве мира и плећку жртвенога дара, и дао их Арону, свештенику, и његовим синовима. То им следује од народа израиљског по вечној уредби.’“ 
То је део одређен за Арона и његове синове од жртава које се пале Господу, на дан када се уводе у службу као свештеници Господњи. 
Ово је Господ заповедио Израиљцима да им дају на дан њиховог помазања по вечној уредби за све њихове нараштаје. 
То је закон за жртву свеспалницу, за житну жртву, за жртву за грех, за жртву за преступ, за жртву посвећења, и за жртву мира, 
који је Господ дао Мојсију на гори Синају, на дан кад је заповедио народу израиљском да приноси своје жртве Господу у Синајској пустињи. 
