Псалм.
132.
Песма поклоничка. О, Господе, Давида се сети и свих мука његових; 
како се Господу заклео и заветовао Силном Јаковљевом: 
„У шатор дома свога нећу ући, на постељу кревета свог нећу лећи; 
очима сна нећу дати, ни капцима да се спусте; 
док не нађем место за Господа, Пребивалиште Силном Јаковљевом!“ 
Гле! Ми смо за то у Ефрати чули, у пољима јаримским нашли смо га. 
Пођимо у Пребивалиште његово! Поклонимо се код подножја његових ногу! 
Уздигни се, о, Господе, на место свог починка; ти и Ковчег Силе твоје! 
Свештеници нек огрну правду, твоји верни нек радосно кличу. 
Због Давида, слуге свога, не окрећи се од лица свог помазаника. 
Давиду се истински заклео Господ и порећи неће: „Једног од твојих потомака поставићу на твој престо. 
Ако синови твоји буду држали мој савез и прописе моје, што ћу их учити, и синови ће њихови довека седети на престолу твоме.“ 
Да, Господ је Сион изабрао, за Пребивалиште своје пожелео га је: 
„Довека је ово место мог починка, ту ћу да боравим јер сам тако пожелео. 
Шта му треба, даћу изобилно; убоге му нахранићу хлебом. 
У спасење ћу му обући свештенике, верни ће му подцикивати, клицати. 
Даћу да Давиду рог моћи узрасте, светиљку ћу да поставим за свог помазаника. 
У срамоту ја завићу душмане његове, а на њему његова ће круна да заблиста!“ 
