Књига пророка Језекиља.
29.
У десетој години, у десетом месецу, дванаестога дана, дође ми реч Господња: 
„Сине човечији, окрени лице према фараону, египатском цару и пророкуј против њега и против целог Египта. 
Говори и реци: ’Говори Господ: Ево ме против тебе, фараоне, царе египатски! Ти си велика неман што лежи у својим рекама и говори: „Нил је мој, себи сам га начинио!“ 
Зато ћу закачити куку за твоју чељуст и учинити да се све рибе из твојих река приљубе уз твоје крљушти. Затим ћу те извући из твојих река заједно са рибама из твојих река које су се приљубиле уз твоје крљушти. 
Оставићу те у пустињи, тебе и све рибе из твојих река. Пашћеш на ледину и нико те неће понети ни сахранити. Даћу те за храну пољским зверима и птицама небеским. 
И сви ће становници Египта знати да сам ја Господ. Били сте штап од трске дому Израиљеву. 
Када су те узели у руке, ти си се сломио и пробио им сва рамена; када су се ослонили на тебе, ти си пукао и одузео им снагу у свим бедрима. 
Зато говори Господ Бог: послаћу на тебе мач и истребити из тебе и људе и стоку. 
Земља египатска постаће пустош и пустиња. Тада ће знати да сам ја Господ. То је због тога што си рекао: „Нил је мој, себи сам га начинио!“ 
Стога, ево долазим на тебе и на твоје реке: претворићу египатску земљу у пустош и пустињу, од Мигдола до Сиене, до међе кушке. 
Људска нога неће више преко ње прелазити, а неће ни стока својом ногом прелазити преко ње, него ће четрдесет година бити ненастањена. 
И претворићу египатску земљу у најгору пустош међу опустошеним земљама. Његови ће градови бити пусти међу разореним градовима четрдесет година. А ја ћу расути Египћане међу народе и расејати их по земљама. 
Јер говори Господ Бог: кад се наврши четрдесет година, скупићу Египћане из народа, где су били расути, 
па ћу вратити Египћане из ропства и довести их у земљу Патрос, њихову постојбину, и тамо ће бити мало царство. 
Оно ће бити најмање од земаљских царстава, те се неће више уздићи над народе; тако ћу га смањити да више никад не загосподари над народима. 
И више неће бити узданица дому Израиљеву, него подсетник на њихову кривицу, када су се к њему окретали за помоћ. Тада ће знати да сам ја Господ Бог.’“ 
У двадесет седмој години, првог дана у првом месецу, дође ми реч Господња: 
„Сине човечији, Навуходоносор, цар вавилонски, је одвео своју војску у велики поход на Тир. Свака је глава оћелавила, свако се раме одрало, али од похода који је предузео против Тира није имао добит ни он ни његова војска. 
Зато говори Господ Бог: ево, ја дајем Навуходоносору, цару вавилонском, земљу египатску. Он ће однети њено благо, отети њен плен и опљачкати је. То ће бити плата његовој војсци. 
А као надокнаду за његов труд даћу му египатску земљу, јер су радили за мене – говори Господ Бог. 
У онај ћу дан подићи рог дому Израиљеву, а теби ћу отворити уста међу њима. Тада ће знати да сам ја Господ.“ 
