Књига пророка Јеремије.
9.
О, кад би ми глава била вода, а моје око врело суза, па да оплакујем и дању и ноћу изгинуле од ћерки мога народа! 
О, кад бих у пустињи имао преноћиште за путнике, могао бих да напустим свој народ и да одем од њих. Јер, сви су прељубници и сабор неверника. 
„Као свој лук они запињу језик лажима. Али нису због истине постали јаки у земљи, јер хрле од зла до зла и мене не познају – говори Господ. 
Свако нек се пази од свога ближњег и не верујте ниједном брату. Јер сваки брат упорно вара и сваки ближњи клевеће. 
И свако вара свога ближњег и не говоре истину. Свој су језик научили да говори лажно. Изнурени су од грешења. 
Ти живиш усред преваре, а баш због преваре они одбијају да ме знају – говори Господ.“ 
Зато овако каже Господ над војскама: „Ево, претопићу их и опробаћу их. Јер, како да поступим са ћерком свог народа? 
Њихов је језик стрела што убија и говори превару. Својим устима о миру са својим ближњим човек говори, али у себи кује сплетку. 
Зар због тога да их не казним? – говори Господ. Над народом попут овог зар да се не освети моја душа?“ 
Над брдима ћу да вапим, нарицаћу нарицаљку над пустињским пашњацима јер су опустошени. Нико туда не пролази, и не чује се рика стоке. Од птица па до животиња, све је побегло и нестало. 
„Од Јерусалима ћу да учиним гомилу камења и брлог шакала. Од Јудиних градова ћу да направим пустош у којој нико не живи.“ 
Ко је мудар човек да разуме ово и коме су уста Господња говорила да то растумачи? Због чега је земља настрадала и као пустиња опустошена да кроз њу нико не пролази? 
И Господ рече: „Зато што су оставили мој Закон који сам пред њих поставио, и зато што нису слушали мој глас ни по њему ишли. 
Него су ишли по самовољи свог срца за Валима, како су их њихови преци научили.“ 
Зато овако каже Господ над војскама, Бог Израиљев: „Ево, ја ћу да нахраним овај народ пеленом и напојим га затрованом водом. 
Расућу их међу народе које нису знали, ни они, ни њихови преци. Послаћу за њима мач док их не докрајчим.“ 
И ово каже Господ над војскама: „Размотрите, па сазовите нарикаче нека дођу. Али пошаљи по оне које су веште, нека дођу. 
Али нека пожуре, нека наричу над нама, па да нам очи сузама роне и да нам капци буду уплакани. 
Ево, чује се нарицање са Сиона: ’О, како смо пропали! Страховито смо осрамоћени, јер смо напустили своју земљу и домови су нам порушени.’“ 
Чујте, жене, реч Господњу. Нека ваше ухо прими реч његових уста. Научите своје ћерке да наричу и свака жена своју сусетку да лелече. 
Смрт се успузала на наше прозоре. Дошла је у наше дворове, истребила децу са улица и младиће са тргова. 
Реци: „Говори Господ: ’Лешеви ће људи по тлу попадати као гнојиво по пољу, као сноп за жетеоцем, а неће имати ко да га сакупи.’“ 
Овако каже Господ: „Нека се мудрац не хвали својом мудрошћу, нека се јунак не хвали својим јунаштвом, и богаташ нека се богатством својим не хвали. 
А ко хоће да се хвали, нека се хвали тиме што мене познаје, што прониче да сам ја Господ који чини милост, правду и праведност на земљи, и да у томе уживам – овако каже Господ. 
Ево, долазе дани – говори Господ – када ћу казнити све оне само по телу обрезане: 
Египат и Јуду, Едом заједно са Амонцима и Моавцима; који избријавају зулуфе и који живе у пустињи. Јер сви су ти народи необрезани и сав је Израиљев дом необрезаног срца.“ 
