Дела апостолска.
28.
Пошто смо се спасли, сазнали смо да се то острво зове Малта. 
Становници Малте су нам исказали несвакидашњу љубазност. Заложили су ватру и све нас позвали к њој због кише која је падала и због хладноће. 
А када је Павле сакупио гомилу грања и ставио на ватру, изађе змија од топлоте и ухвати му се за руку. 
Угледавши змију како му виси на руци, домороци рекоше један другоме: „Овај човек је сигурно убица; умакао је мору, али му Правда не дозвољава да живи.“ 
Но, Павле стресе змију у ватру и ништа му се не догоди. 
Људи су очекивали да ће отећи или да ће изненада пасти мртав. Но, кад су после дугог чекања видели да му се ништа необично није догодило, променили су мишљење и рекли да је бог. 
Близу тог места се налазило имање главара тог острва, по имену Публије. Он нас је примио и три дана нас љубазно угостио. 
Публијев отац је тада лежао свладан грозницом и срдобољом. Павле му је пришао, помолио се, положио руке на њега и исцелио га. 
Након што се ово догодило, и остали болесници са острва су долазили и били исцељени. 
Становници су нам указали многе почасти, а када смо одлазили, снабдели су нас са свим што нам је било потребно. 
После три месеца, укрцасмо се на неку александријску лађу која је презимила на острву и која је на себи имала заштитни знак близанаца Кастора и Полукса. 
Допловили смо у Сиракузу, где смо остали три дана. 
Оданде смо пловећи уз обалу дошли у Региум. Сутрадан је почео да дува јужни ветар, тако да смо већ следећег дана стигли у Путеоле. 
Тамо смо нашли неку браћу која су нас позвала да проведемо са њима недељу дана. Тако смо дошли у Рим. 
Кад су браћа из Рима чула да долазимо, изашли су нам у сусрет чак до Апијевог форума и Три крчме. Видевши их, Павле захвали Богу и охрабри се. 
Када смо стигли у Рим, Павлу је било допуштено да станује као самац са једним војником који га је чувао. 
После три дана, Павле је сазвао јудејске вође. Када су се окупили, Павле им је рекао: „Браћо, иако нисам учинио ништа против нашег народа или обичаја наших предака, ипак су ме оковали у Јерусалиму и изручили ме Римљанима. 
Када су ме испитали, хтели су да ме пусте, јер нису нашли никакву кривицу због које бих био осуђен на смрт. 
Но, будући да су се Јевреји успротивили томе, био сам принуђен да се позовем на цара; али не зато да бих оптужио свој народ. 
Зато сам вас позвао да вас видим и да вам кажем да сам окован овим ланцем због Израиљеве наде.“ 
Они му одговорише: „Нисмо примили никаква писма из Јудеје у вези са тобом, нити је ко од браће дошао оданде и јавио нам или рекао нешто лоше о теби. 
Ипак, желимо да чујемо шта су твоји погледи, јер нам је познато да се против ове секте свуда говори.“ 
Пошто су му заказали један дан, дошли су у његов стан у још већем броју. Павле им је од јутра до мрака говорио и сведочио о Божијем Царству, убеђујући их о Исусу на темељу Мојсијевог Закона и Пророка. 
Једни су били уверени у оно што је Павле рекао, док други нису поверовали. 
И како нису могли да се сложе, почели су да се разилазе. Након тога, Павле је дао свој суд: „Свети Дух је рекао истину вашим прецима преко пророка Исаије: 
’Иди к овом народу и реци му: Слушаћете и нећете разумети, гледаћете и нећете видети. 
Јер је отврднуло срце овога народа, уши су своје зачепили, очи су своје затворили, да очима не виде, да ушима не чују, да срцем не разумеју и обрате се, да их ја исцелим.’ 
Знајте, стога, да је ово Божије спасење послано незнабошцима и они ће га послушати.“ 
А када је ово рекао, Јевреји одоше жучно се расправљајући међу собом. 
Павле је у свом изнајмљеном стану остао пуне две године и примао све који су долазили к њему. 
Ту је сасвим слободно и без сметњи навештавао Царство Божије и поучавао о Господу Исусу Христу.
