Књига о судијама.
17.
Био неки човек из Јефремове горе по имену Михеја. 
Он је рекао својој мајци: „Хиљаду и стотину сребрних шекела који су ти украдени, због којих си преда мном изрекла клетву – то сребро је код мене, ја сам га узео.“ Његова мајка му рече: „Нека те Господ благослови, сине мој!“ 
Тих хиљаду и стотину сребрних шекела је вратио својој мајци. Мајка му рече: „Сребро које сам посветила Господу, дајем своме сину, да од њега начини резаног и ливеног идола. Сада ти их враћам.“ 
Кад је Михеја вратио сребро својој мајци, она је узела две стотине сребрних шекела и дала их златару. Он је од њих начинио резаног и ливеног идола који је стајао у Михејиној кући. 
Овај човек, Михеја, је поседовао светиште. Он је начинио ефод и кућне идоле, и посветио једног од својих синова за свога свештеника. 
У оно време није било цара у Израиљу, и свако је радио што му се чинило право. 
А био је један младић из Витлејема Јудиног, из Јудиног племена. Он је био Левит који је живео тамо као дошљак. 
Тај човек је отишао из града Витлејема у Јуди да нађе себи место да се насели као дошљак. Путујући дошао је у Јефремову гору до Михејине куће. 
Михеја га упита: „Одакле долазиш?“ Левит му одговори: „Ја сам из Витлејема у Јуди, и тражим да се негде настаним.“ 
Михеја му рече: „Остани да живиш код мене и буди ми оцем и свештеником, а ја ћу ти давати десет сребрних шекела годишње, одећу и храну.“ Левит оде к њему. 
Левит је пристао да живи код тог човека, и младић му је био као један од његових синова. 
Михеја је посветио Левита и он му је постао свештеник. Младић је живео у Михејиној кући. 
Михеја рече: „Сада знам да ће ми Господ дати напретка, зато што имам Левита за свештеника.“ 
