Галатима.
2.
Онда сам након четрнаест година поново отишао у Јерусалим са Варнавом. Са собом сам повео Тита. 
Отишао сам горе по откривењу, па сам истакнутијима насамо изложио Радосну вест коју проповедам многобошцима, да не испадне да се трудим, или да сам се трудио узалуд. 
Па ни Тит, који је био са мном, иако Грк, није морао да се обреже 
због лажне браће која су се тајно увукла међу нас да уходе нашу слободу коју имамо у Христу Исусу, желећи да нас учине робовима. 
Овима се ни за час нисмо покорили, да бисмо истину Радосне вести сачували за вас. 
Што се тиче оних који су важили за старешине (ко год да су били, није ми било важно, јер Бог не гледа ко је ко), они нису ништа додали. 
Напротив, видели су да ме је Бог позвао да проповедам Радосну вест незнабошцима, као што је Петра позвао да проповеда обрезанима. 
Наиме, Бог који је оспособио Петра да буде апостол Јеврејима, оспособио је и мене да будем апостол незнабошцима. 
Када су Јаков, Кифа, Јован и старешине које су важиле за стубове Цркве, увиделе да ми је Бог указао ту милост, пружиле су деснице мени и Варнави у знак заједништва, да ми идемо међу многобошце, а они међу обрезане. 
Тражили су једино да се сећамо сиромашних, што сам се баш и трудио да чиним. 
А када је Кифа дошао у Антиохију, јавно сам му се супротставио, јер је заслужио осуду. 
Наиме, пре него што су дошли Јаковљеви посланици, он је јео са незнабошцима. Али када су они дошли, он се повукао и одвојио од незнабожаца, плашећи се обрезаних. 
У том лицемерју придружили су му се и остали Јевреји, тако да је и Варнава био заведен тиме. 
Али, када сам видео да се не понашају у складу са истином Радосне вести, рекао сам Кифи пред свима: „Кад ти, који си Јеврејин, живиш као незнабожац, а не као Јеврејин, како можеш да присиљаваш незнабошце да живе као Јевреји?“ 
Ми смо по рођењу Јевреји, а не „незнабожачки грешници.“ 
Ипак, знамо да човек не постаје праведан пред Богом вршењем одредби Закона, него само вером у Исуса Христа. На исти начин смо и ми поверовали у Христа Исуса, да се нађемо праведни пред Богом вером у Христа, а не вршењем одредби Закона. Јер вршењем одредби Закона нико неће постати праведан. 
Ако се, дакле, ми који тражимо да будемо оправдани у Христу нађемо као „грешници“, значи ли то да Христос служи греху? Никако! 
Јер, ако поново зидам оно што сам срушио, показујем да сам преступник Закона. 
Ја сам, наиме, путем Закона умро за Закон, да бих за Бога живео. С Христом сам разапет. 
Зато не живим више ја, него Христос живи у мени. А живот који сад живим у телу, живим вером у Сина Божијега, који ме је заволео и дао свој живот за мене. 
Зато не одбацујем Божију милост. Јер, ако Закон доводи до праведности пред Богом, онда је Христос узалуд умро. 
