Марко.
4.
Исус је поново почео да поучава поред језера. Око њега се окупило толико света, да је морао да уђе у једну лађицу седећи на језеру, док је сав онај свет био на обали, уз језеро. 
Он их је онда поучавао многим стварима служећи се причама. Овако им је излагао своје учење: 
„Слушајте! Изађе сејач да сеје. 
Али, како је сејао, нека зрна су пала крај пута. Но, дошле су птице и позобале их. 
Друга зрна су пала на каменито тле, где нису имала много земље. Брзо су изникла, јер земља није била дубока. 
Али када је сунце синуло, спржило је биљке, и пошто нису имале корен, посушиле су се. 
Нека зрна су, опет, пала међу трње. Трње нарасте и погуши биљке, те оне нису донеле род. 
Ипак, нека зрна су пала на добру земљу, па су исклијала, узрасла и донела род: нека зрна тридесетоструко, нека шездесетоструко, а нека стоструко.“ 
Онда Исус рече: „Ко има уши, нека слуша!“ 
Када је Исус остао сам, Дванаесторица и они око њега, су затражили од њега да им протумачи приче. 
Он им рече: „Вама је дано да сазнате тајну Царства Божијег, а осталима се све говори у причама: 
’Да гледајући не виде, да слушајући не разумеју, да се не обрате да би им Бог опростио.’“ 
Исус их затим упита: „Зар не разумете ову причу? Како ћете разумети све остале приче?“ 
Сејач сеје Божију реч. 
Неки људи су као зрневље посејано крај пута; тек што чују реч, истог трена долази Сатана и односи реч која је посејана у њима. 
Други су опет као зрневље посејано на каменитом тлу. Они, када чују реч, одмах је са радошћу прихватају, 
али пошто реч није ухватила корена у њима, бивају непостојани. Кад настане невоља или прогонство због речи, они одмах отпадају. 
Неки су као зрневље посејано у трње. То су они који слушају реч, 
али бриге за овоземаљске ствари, заводљивост богатства и жудње за другим стварима долазе и угуше реч, те остаје без плода. 
А зрневље које је посејано на добро тле, то су они који слушају реч, прихватају је и доносе плод: једни тридесетоструко, други шездесетоструко, а неки стоструко. 
Исус настави: „Ко би од вас донео светиљку и ставио је под мерицу или испод кревета? Зар се светиљка не ставља на свећњак? 
Што је скривено, то ће се открити, и обелоданиће се оно што је тајно. 
Ко има уши, нека слуша!“ 
Исус им затим рече: „Пазите како слушате. Јер каквом мером мерите, таквом мером ће вама бити мерено. 
Јер ко има, њему ће се додати, а ономе који нема, одузеће се и то што има.“ 
Исус је такође рекао: „Царство Божије је слично човеку који је посејао семе на својој њиви. 
Он леже ноћу и устаје дању, а семе ниче и расте ни сам не зна како. 
Земља сама по себи чини да доноси род. Прво се појави стабљика, затим клас, онда клас пун жита. 
А када усев сасвим дозри, човек брже-боље узима срп у руке, јер је жетва приспела.“ 
Исус поново прозбори: „С чим ћемо упоредити Царство Божије? Каквом причом да га објаснимо? 
Оно је слично горушичином зрну, најмањем од свих која се сеју у земљу. 
Али када се посеје, израста и постаје веће од свег осталог растиња, па развија толико велике гране да се под његовом сенком гнезде птице небеске.“ 
Исус је народу приповедао много оваквих прича, онолико колико су могли да разумеју. 
Без прича им ништа није говорио. Ипак, својим ученицима је све објашњавао када су били сами. 
Истог дана увече, Исус им рече: „Пређимо на другу страну језера.“ 
Распустивши народ, ученици су га повели бродићем у коме је он већ био. Пратили су га и други бродићи. 
Међутим, подиже се велика бура, тако да су таласи плавили лађицу, те је била скоро под водом. 
А Исус је спавао на крми, на узглављу. Они га пробудише говорећи: „Учитељу, зар не мариш што пропадамо?!“ 
Исус устаде и запрети ветру: „Престани!“ Онда рече таласима: „Умирите се!“ Ветар престаде и наста велика тишина. 
Онда им Исус рече: „Зашто сте се уплашили? Зар немате вере?“ 
Обузети силним страхом, ученици су почели да питају једни друге: „Па ко је, онда, овај да му се и ветар и језеро покоравају?“ 
