Псалм.
50.
Псалам Асафов. Господ, Бог Свевишњи, говори, дозива земљу од изласка сунца па до његовог заласка. 
Од Сиона, савршено лепог, Бог је заблистао. 
Долази наш Бог и ћутати неће; пред њим пламен гута, око њега бучи непогода. 
Он с висина позива небеса, а и земљу, да суди свом народу: 
„Окупите ми мој верни народ што уз жртву савез са мном склопи.“ 
Небеса јављају његову праведност; јер је сам Бог судија. Села 
„Чуј, мој народе, говорићу, о, Израиљу, против тебе сведочићу; ја сам Бог, твој Бог јесам. 
Не корим те због твојих жртава и твојих свеспалница што су стално преда мном. 
Не примам бика из твоје штале и јарце из твојих стада. 
Јер моја је свака шумска животиња, стока са хиљаду гора. 
Свака горска птица мени је позната, припада ми што по пољу миче. 
Да огладним, не бих теби казао; јер су моји и свет и шта га испуњава. 
Једем ли ја месо бикова и пијем ли крв јараца? 
Жртвуј Богу захвалницу, испуни Свевишњем завете своје; 
позови ме у дану невоље; избавићу те, а ти ћеш ме прославити.“ 
А зликовцу говори Бог: „Зашто прописе моје рецитујеш и мој савез узимаш у уста? 
Ти, који мрзиш укор, и моје си речи одбацио од себе. 
Кад видиш лопова, с њим под руку идеш, ортачиш с прељубницима. 
Злу препушташ уста своја, језик ти се с клеветом уплео. 
Седиш и оцрњујеш брата свога, сина мајке своје оговараш. 
Такве ствари си чинио, а ја сам ћутао; замишљао си ме себи равним; а ја ћу те укорити, случај свој ти редом предочити. 
Размислите о овоме, ви што Бога заборављате; или ћу вас растргнути, и неће бити избавитеља. 
Мене слави ко жртвује захвалницу; ко се пута држи показаћу му Божије спасење.“ 
