Лука.
18.
Онда им је Исус испричао причу о томе како увек треба да се моле и да не посустају. 
Рекао је: „У једном граду живео неки судија. Бога се није бојао, нити је за људе марио. 
У истом граду живела је и нека удовица. Она је дошла к њему и рекла: ’Одбрани ме од мог тужитеља!’ 
Он дуго није хтео да то учини, али напокон рече: ’Иако се не бојим Бога, нити марим за људе, 
ипак ћу одбранити ову удовицу, јер ми додијава. Иначе ће ме излудети ако настави да долази.’“ 
Господ рече: „Слушајте шта каже неправедни судија! 
Неће ли Бог одбранити своје изабране који му вапе дању и ноћу? Хоће ли оклевати? 
Кажем вам да ће их одбранити брзо. Али кад Син Човечији дође, хоће ли наћи веру на земљи?“ 
А онима који су се поуздавали у своју праведност и ниподаштавали остале, Исус је испричао ову причу: 
„Два човека су дошла у храм да се моле. Један је био фарисеј, а други порезник. 
Фарисеј је устао и молио се у себи овако: ’Боже, хвала ти што нисам као остали људи, разбојници, неправедници, прељубници, или као овај порезник. 
Постим два пута недељно и дајем десетак од свега што зарадим.’ 
Порезник је стао подаље и није се усуђивао да подигне поглед према небу. Ударао се у прса и говорио: ’Боже, смилуј се мени грешнику!’ 
Кажем вам, овај је отишао оправдан пред Богом, а не први. Јер, свако ко се узноси, биће понижен, а ко се понизи, биће узвишен.“ 
Народ је доносио Исусу малу децу да их дотакне. Ученици су то видели, па су им бранили. 
Али Исус их је позвао, рекавши: „Пустите децу да долазе к мени; немојте их спречавати, јер таквима припада Царство Божије! 
Заиста вам кажем, ко не прихвати Царство Божије као дете, никако не може ући у њега!“ 
Један главар га упита: „Добри учитељу, шта треба да чиним да бих баштинио вечни живот?“ 
Исус му одговори: „Зашто ме називаш добрим? Нико није добар осим самога Бога. 
Заповести познајеш: ’Не чини прељубе, не убиј, не кради, не сведочи лажно, поштуј свога оца и своју мајку.’“ 
Овај одговори: „Све сам то извршавао још од своје младости.“ 
Када је Исус то чуо, рекао му је: „Још ти једно недостаје: продај све што имаш, па раздели то сиромасима и имаћеш благо на небесима. Онда дођи и следи ме.“ 
Када је главар то чуо, веома се ражалостио, јер је био веома богат. 
Исус га је погледао, и рекао: „Како ли је тешко имућнима да уђу у Царство Божије! 
Јер, лакше је камили да прође кроз иглене уши, него богаташу да уђе у Царство Божије.“ 
А они који су слушали, упиташе: „Па ко се онда може спасти?“ 
Исус одговори: „Што је немогуће људима, могуће је Богу.“ 
Петар рече: „Ево, ми смо оставили што смо имали и кренули за тобом.“ 
Исус одговори: „Заиста вам кажем, нема тога ко је оставио кућу, или жену, или браћу, или родитеље, или децу, ради Царства Божијег, 
који неће примити много пута више у ово време, а у времену које долази примиће вечни живот.“ 
Онда је повео Дванаесторицу и рекао им: „Ево, пењемо се према Јерусалиму. Тамо ће се испунити све што су пророци написали о Сину Човечијем. 
Предаће га незнабошцима који ће му се ругати, вређати га и пљувати. 
Пошто га ишибају, убиће га, али ће он трећег дана васкрснути.“ 
Али ученици нису разумели ништа од овога. Те речи су им биле непојмљиве, те нису знали о чему говори. 
Кад је Исус дошао надомак Јерихона, неки слепац је седео крај пута и просио. 
Чувши да много народа пролази туда, упита о чему се ради. 
Рекли су му да то пролази Исус из Назарета. 
Он тада повика: „Исусе, Сине Давидов, смилуј ми се!“ 
Они што су ишли напред корили су га и ућуткивали. Али он је још јаче викао: „Сине Давидов, смилуј ми се!“ 
Исус се заустави и заповеди да га доведу к њему. Кад је слепац дошао пред њега, Исус га упита: 
„Шта хоћеш да ти учиним?“ Он одговори: „Господе, хоћу да прогледам.“ 
Тада Исус рече: „Прогледај! Твоја вера те је оздравила.“ 
Он прогледа истог трена. Онда је пошао за Исусом славећи Бога. Видевши ово, сав је народ славио Бога. 
