1. Књига дневника.
5.
Потомци Рувима, првенца Израиљевог. Он је, наиме, био првенац, али пошто је оскрнавио постељу свога оца, његово првенаштво је било дано синовима Израиљевог сина Јосифа. Зато му се првенаштво не рачуна. 
Иако је Јуда постао најсилнији међу својом браћом, и премда је владар потекао од њега, првенаштво је припало Јосифу. 
Синови Рувима, првенца Израиљевог, били су: Енох, Фалуј, Есрон и Хармија. 
Јоилови синови: његов син Семаја, његов син Гог, његов син Семај, 
његов син Миха, његов син Реаја, његов син Вал, 
и његов син Веира, кога је одвео Тиглат-Пилесер, цар асирски; он је био кнез Рувимовог племена. 
Његовој браћи, по њиховим породицама; како се воде према својим родословима, главар је био Јеиел и Захарија. 
А Вела син Азаза, сина Семе, сина Јоиловог је живео у Ароиру, све до Навава и Вал-Меона. 
Настанио се и на истоку све до почетка пустиње и до реке Еуфрата, јер се њихова стока умножила у галадској земљи. 
У Саулово време су кренули у рат против Агарина, који су изгинули од њихове руке. Затим су се населили у њихове домове по свему крају источно од Галада. 
Гадови потомци су живели насупрот њих у васанској земљи све до Салке. 
Јоило им је био главар, Шафам је био други, те Јанај и Сафат у Васану. 
Њихова браћа по отачким домовима била су: Михаило, Месулам, Сева, Јорај, Јахан, Зије и Евер, седморица. 
То су били синови Авихеја, сина Урија, сина Јароје, сина Галада, сина Михаила, сина Јесисаја, сина Јадона, сина Вузовог. 
Ахије, син Авдила, сина Гунијевог је био главар дома њихових предака. 
Живели су у Галаду, у Васану и његовим селима, и по свим саронским пашњацима до њихових међа. 
Сви су ови били уписани у родослове за време Јотама, цара Јуде, и за време Јеровоама, цара Израиљевог. 
Потомака Рувимових и Гадових, и половине Манасијиног племена, ратника који су носили штит и мач, разапињали лук, и били вични ратовању, било је четрдесет четири хиљаде седам стотина шездесет људи способних за војску. 
Ратовали су против Агарина, Јетуреја, Нафисеја и Нодавеја. 
Дошла им је помоћ, па су Агарини и сав народ који је био с њима били предани у њихове руке. Наиме, у боју су завапили к Богу и он их је услишио, јер су се поуздали у њега. 
Онда су запленили њихову стоку: пет хиљада камила, две стотине педесет хиљада оваца, две хиљаде магараца, и стотину хиљада људи. 
Много их је изгинуло, јер је то била Божија битка. Затим су се настанили на њихово место све до изгнанства. 
Припадници половине Манасијиног племена су живели у земљи од Васана до Вал-Ермона и Сенира, до горе Ермона. Били су многобројни. 
Ово су били главари у дому њихових предака: Ефер, Јесеј, Елило, Азрило, Јеремија, Одавија и Јадило, храбри ратници, угледни људи и главари у дому својих предака. 
Али кад су се изневерили Богу својих отаца одајући се блуду с боговима народа у земљи, које је Бог истребио пред њима, 
Бог Израиљев је подигао дух Фула, цара асирског, то јест дух Тиглат-Пилесера, цара асирског, па су одвели Рувимовце, Гађане и половину Манасијиног племена и довели их у Алају, Авор и Ару, и на реку Гозан, где су остали до данас. 
