2. Коринћанима.
2.
Одлучио сам, наиме, да вам мој долазак не приреди поново жалост. 
Јер ако ја вас ожалостим, ко ће мене да обрадује? Да неће онај кога ја ожалостим? 
Ово сам вам написао баш зато да ме не би, приликом мог доласка, ожалостили они који би требало да ми причине радост. Уверен сам, наиме, да је моја радост – радост свих вас. 
Писао сам вам ово уз многе сузе, из велике невоље и са стрепњом у срцу, не да вас ожалостим, него да вам дам до знања колико је обилна љубав коју имам за вас. 
Ако је неко коме нанео жалост, није је нанео мени, него донекле, да не претерам, свима вама. 
Том човеку је довољан укор већине. 
Зато му ви радије опростите и утешите га, да га не сломи превелика жалост. 
Стога вас молим да потврдите своју љубав за њега. 
Ово сам вам писао да проверим какви сте и да ли сте у свему послушни. 
Коме, дакле, ви опростите, томе опраштам и ја. Јер ако сам ја нешто коме опростио, опростио сам ради вас пред Христом, 
да нас Сатана не превари. Знамо, наиме, какве су му намере. 
Када сам дошао у Троаду да проповедам Радосну вест о Христу, Господ ми је отворио врата за рад. 
Но, и поред тога душа ми је била неспокојна што нисам нашао Тита, свога брата. Зато сам се опростио са њима и отишао у Македонију. 
Али хвала Богу који нас у Христу увек води у победничкој поворци, те преко нас свуда шири мирис знања о себи. 
Јер ми смо Христов угодни мирис међу онима који се спасавају и међу онима који пропадају. 
Онима који пропадају, ми смо задах смрти који убија, а онима који се спасавају, миомирис који доноси живот. И ко је за све ово подобан? 
Заиста, ми нисмо као многи који тргују речју Божијом, него као послани од Бога, искрено проповедамо пред Богом, као они који су у Христу. 
