Књига о Јову.
22.
Тада је Елифас из Темана узвратио овако: 
„Зар је човек од користи Богу? Да ли му је мудрац од користи? 
Зар се Свемоћни радује што си праведан? Је ли му на корист кад путеве своје учиниш без мане? 
Прекорева ли те за богобојазност твоју и да ли се суди с тобом? 
Није ли голема злоба твоја? Зар нема краја кривицама твојим? 
А ти си браћи својој безразложно залог узимао, и са њих си скидао хаљине. 
Изнемоглог водом напојио ниси, а ни гладном хлеба ниси дао. 
Јесте, ти си човек силан, земљопоседник си, угледник што у њој живи. 
Тек, удовице си терао празних руку, кршио си руке сирочади. 
И зато су око тебе замке, ненадана страхота спопада те; 
или мрак, па не видиш ништа, силна те је вода потопила. 
Није ли Бог високо на небесима? Погледај поврх звезда, како су високо! 
А ти питаш: ’Зна ли шта Бог? Да ли суди кроз таму најгушћу? 
Облаци су скровиште његово, па не види, он корача по небеском своду.’ 
Пута древног зар ћеш се држати, оног што га утабаше људи покварени; 
они што су однешени кад им време није било, када им је темеље потопила река? 
Богу су они говорили: ’Прођи нас се!’ И: ’Шта ће Свемоћни да нам ради?’ 
А он им је добрима куће препунио. Зато је од мене подалеко савет зликоваца! 
Видеће то праведници и радоваће се, ругаће им се недужни: 
’Душмани ће наши баш збрисани бити, обиље њихово прогутаће пламен!’ 
Измири се с Богом, молим те, и у миру буди, да на тебе добро дође. 
Прихвати, молим те, поуку његових уста и његове речи у срце своје стави. 
Вратиш ли се Свемоћноме, обновљен ћеш бити; уклониш ли безакоње из шатора свога, 
одбациш ли злато у прашину и офирско злато по поточном камењу; 
Свемоћни биће злато твоје, најчистије сребро твоје. 
Тада ћеш се радовати Свемоћноме, лице своје подигнућеш Богу. 
Молићеш се њему и он ће те чути, извршићеш своје завете. 
Остварићеш шта год да одлучиш, светло ће ти стазе обасјати. 
Кад понизе људе, ти ћеш рећи: ’Узвисите их!’, и Бог ће тада да спасе скрушене. 
Он ће да избави и онога што недужан није, због чистоће руку твојих избавиће њега.“ 
