Марко.
14.
Било је још два дана до празника Пасхе и Бесквасних хлебова. Водећи свештеници и зналци Светог писма гледали су како да Исуса на превару ухвате и убију. 
Али рекоше: „Само да не буде на празник, да се народ не би побунио.“ 
Кад је боравио у Витанији и седео за столом у кући Симона губавца, дође нека жена с посудом од алабастра са скупоценим мирисним уљем од правог нарда. Разбила је посуду и излила уље на Исусову главу. 
Неки од ученика су негодовали, говорећи међу собом: „Зашто се ово мирисно уље тако немилице расипа? 
То уље је могло да се прода за више од три стотине сребрњака и да се да сиромасима.“ Зато су је прекорили. 
Али Исус рече: „Оставите је! Зашто јој стварате непријатности? Она ми је учинила добро дело. 
Јер сиромахе ћете увек имати са собом, те им можете исказивати добра дела кад год хоћете, а мене нећете имати увек. 
Она је учинила што је могла; изливши мирисно уље на мене, унапред је припремила моје тело за погреб. 
Заиста вам кажем, где год се широм света буде проповедала Радосна вест, рећи ће се и ово што је она учинила, за сећање на њу.“ 
Јуда Искариот, један од Дванаесторице, оде водећим свештеницима да им изда Исуса. 
Они су се обрадовали када су то чули, па су му обећали да ће му дати новац. Јуда је од тада тражио згодну прилику да изда Исуса. 
А на први дан празника Бесквасних хлебова, када се клало пасхално јагње, ученици рекоше Исусу: „Где желиш да одемо, да ти припремимо и да једеш пасхалну вечеру?“ 
Исус посла два своја ученика и рече им: „Идите у град. Тамо ће вас срести човек који носи крчаг с водом. Ви пођите за њим, 
па у коју кућу уђе, ви реците власнику куће: ’Учитељ пита: „Где је гостинска соба у којој ћу са својим ученицима јести пасхалну вечеру?“’ 
Он ће вам показати велику собу на спрату, опремљену и уређену. Тамо нам припремите вечеру.“ 
Ученици крену и дођу у град. Тамо су нашли све онако како им је Исус рекао, те припреме за Пасху. 
Увече је Исус дошао са Дванаесторицом. 
Док су вечерали, Исус рече: „Заиста вам кажем да ће ме издати један од вас који једете са мном.“ 
Они почеше да се жалосте и да га питају: „Да нисам ја тај?“ 
А Исус им одговори: „То је један од Дванаесторице, који умаче са мном хлеб у зделу. 
Додуше, Син Човечији одлази у смрт као што је у Светом писму написано за њега, али тешко оном човеку који га издаје! Том човеку би било боље да се није ни родио.“ 
Док су јели, Исус узе хлеб, изрече благослов, разломи га и даде им. Рекао је: „Узмите, ово је моје тело.“ 
Затим је узео чашу, захвалио Богу, пружио им је, па су сви пили из ње. 
Рекао им је: „Ово је крв моја, крв савеза, која се пролива за многе. 
Заиста вам кажем: нећу више пити вина од рода лозе, до онога дана када ћу пити ново вино у Царству Божијем.“ 
Затим су отпевали хвалоспеве и запутили се ка Маслинској гори. 
Исус им рече: „Сви ћете се ви окренути од мене, јер је написано: ’Ударићу пастира, и овце ће се разбежати.’ 
Али када васкрснем, отићи ћу пре вас у Галилеју.“ 
Петар му рече: „Ако се и сви окрену од тебе, ја нећу.“ 
А Исус му рече: „Заиста ти кажем да ћеш ме се ти три пута одрећи данас, још ове ноћи, и то пре но што се петао два пута огласи.“ 
Но Петар је још упорније тврдио: „Нећу те се одрећи, чак и ако треба да умрем са тобом!“ Тако су рекли и сви ученици. 
Дошли су на место које се зове Гетсиманија. Исус рече својим ученицима: „Седите овде док се помолим.“ 
Са собом је повео Петра, Јакова и Јована и тада су га обузели дубоки немир и тескоба. 
Тада им рече: „Душа ми је насмрт тужна. Останите овде и бдите.“ 
Онда је отишао мало даље, па је пао на земљу и молио се да га, ако је могуће, мимоиђе час страдања. 
Говорио је: „Ава, Оче, теби је све могуће. Уклони ову чашу страдања од мене! Али нека не буде како ја хоћу, него како ти хоћеш.“ 
Када се вратио к ученицима, нашао их је како спавају. Зато је рекао Петру: „Симоне, спаваш? Зар ниси ни један сат могао да пробдиш? 
Бдите и молите се да не паднете у искушење; дух је, наиме, вољан, али је тело слабо.“ 
Затим је поново отишао и помолио се истим речима. 
Кад се вратио, поново их је затекао како спавају, јер су им се очи склапале. Нису знали шта да му одговоре. 
Кад је Исус дошао трећи пут, рекао им је: „Стално спавате и почивате. Доста! Дошао је час! Ево, Син Човечији ће бити предат у руке грешницима. 
Устаните! Хајдемо! Ево, приближио се мој издајник.“ 
Док је Исус још говорио, дође Јуда, један од Дванаесторице, и са њим руља са мачевима и тољагама. Њих су послали водећи свештеници, зналци Светог писма и старешине. 
Исусов издајник им је дао знак: „Кога пољубим, тај је. Ухватите га и одведите под стражом!“ 
Он одмах приђе и рече: „Учитељу!“ И пољуби га. 
Тада навалише на Исуса и ухватише га. 
Један од Исусових ученика, који је ту стајао, потегао је мач, ударио Првосвештениковог слугу и одсекао му ухо. 
Исус им рече: „Зар сам ја одметник, па сте са мачевима и тољагама изашли да ме ухватите? 
Сваки дан сам проводио са вама у храму и поучавао, и нисте ме ухватили. Али тако треба да се испуне речи Писма.“ 
Тада су га сви ученици оставили и побегли. 
Ту је био и неки младић, Исусов следбеник, који је био огрнут само платном. 
Њега су ухватили, али је он оставио платно и побегао го. 
Исуса су одвели Првосвештенику, а тамо су се окупили и сви водећи свештеници, старешине и зналци Светог писма. 
Петар га је пратио издалека до Првосвештениковог двора, где је сео са стражарима и грејао се код ватре. 
Тада су водећи свештеници и цело Велико веће тражили доказ против Исуса да би га погубили, али нису нашли ништа. 
Наиме, многи су лажно сведочили против њега, али се сведочења нису подударала. 
Онда су устали неки и лажно сведочили против Исуса, говорећи: 
„Чули смо да је он рекао: ’Срушићу овај храм саграђен људском руком и за три дана подићи други који неће бити саграђен људском руком.’“ 
Али ни овде се њихова сведочења нису подударала. 
Тада је Првосвештеник устао пред свима и упитао Исуса: „Зар ништа не одговараш на то што ови сведоче против тебе?“ 
Али Исус је ћутао и није ништа одговорио. Првосвештеник га поново упита: „Јеси ли ти Христос, Син Бога благословенога?“ 
„Јесам – одговори Исус. А ви ћете видети Сина Човечијег како седи с десне стране Свесилнога и долази на облацима небеским.“ 
На то Првосвештеник раздера своју одећу и рече: „Зар су нам потребни други сведоци? 
Чули сте богохуљење! Како вам се то чини?“ Сви су пресудили да је заслужио смрт. 
Тада су неки почели да пљују на њега и да му покривају лице, да га ударају песницама и говоре му: „Прореци!“ Стражари су га такође шамарали. 
Док је Петар био у дворишту, дошла је једна од Првосвештеникових слушкиња. 
Када је спазила Петра како се греје, погледала га је и рекла: „И ти си био са Исусом из Назарета!“ 
Но, он то порече: „Нити знам, нити разумем о чему говориш!“ Рекавши то изађе у предворје. Уто се огласи петао. 
Међутим, слушкиња је и тамо опазила Петра, па је опет почела да говори онима што су ту стајали: „И овај је један од њих!“ 
Али Петар је и даље то порицао. Мало касније су му и други рекли: „Заиста, и ти си један од њих, јер си Галилејац!“ 
Петар стаде да се проклиње и заклиње: „Не познајем тог човека о коме говорите!“ 
Уто се огласи петао по други пут. Петар се тада сетио Исусових речи: „Пре него што се петао два пута огласи, трипут ћеш ме се одрећи.“ И он стаде да плаче. 
