Римљанима.
8.
Сад, дакле, нема никакве осуде за оне који су у Христу. 
Наиме, закон Духа, који доноси живот у Христу Исусу, ослободио ме је закона греха и смрти. 
Јер, што Закон није могао да учини због слабости људске природе, учинио је Бог тако што је послао свог Сина у обличју својственом грешном човеку, као жртву за грех, те осудио грех у телу. 
Бог је то учинио да би се испунили праведни захтеви Закона на онима који не живе по грешној природи, него по Духу. 
Јер, они који живе у складу с грешном природом, смерају на оно што им та природа налаже. А они који живе у складу с Духом, смерају на оно што им Дух налаже. 
Наиме, ум вођен грешном природом доноси смрт, а ум вођен Духом доноси живот и мир. 
Јер, кад се ум управља по грешној природи, он се супротставља Богу, зато што се не покорава Божијем Закону, нити је у стању да то чини. 
Тако, они који се управљају по грешној природи не могу да угоде Богу. 
Али, ви се не управљате према грешној природи, већ по Духу, уколико Божији Дух пребива у вама. Ко нема Христовог Духа, тај му не припада. 
Ако је Христос у вама, тело је мртво због греха, али Дух живи у вама зато што вас је Бог оправдао. 
Ако, дакле, Дух Божији, који је подигао из мртвих Исуса, пребива у вама, онда ће исти Бог који је Христа подигао из мртвих, оживети и ваша смртна тела посредством Духа који живи у вама. 
Према томе, браћо, нисмо дужници грешној природи да по њој живимо. 
Јер ако живите по грешној природи, морате да умрете. Али, ако Духом усмртите своја телесна дела, живећете. 
Они, наиме, које води Дух Божији, синови су Божији. 
Јер, ви нисте примили духа робовања да опет страхујете, него Духа усиновљења, чијим посредовањем вапимо: „Ава, Оче!“ 
Са̂м Дух потврђује са нашим духом да смо деца Божија. 
А ако смо деца, онда ћемо од Бога примити у посед што је обећао, а с Христом примити што њему припада. А пошто с Христом трпимо, с њиме ћемо учествовати у слави. 
Сматрам, наиме, да патње које нас тренутно сналазе нису ништа у поређењу са славом која има да се открије на нама. 
Јер, читава творевина с чежњом ишчекује да се покаже слава Божијих синова. 
Творевина је потчињена пролазности, и то не својевољно, него по вољи онога који ју је потчинио, у нади 
да ће и она сама бити ослобођена ропства пропадљивости, ради слободе и славе деце Божије. 
Знамо, наиме, да читава творевина уздише и мучи се све до сада, као жена на порођају. 
И не само творевина, него и ми који имамо Духа као први од Божијих дарова, такође уздишемо очекујући усиновљење, откупљење свога тела. 
Надом смо, наиме, спасени. А нада која се види није нада. Јер, онај који види, чему да се нада? 
Али, ако се надамо ономе што не видимо, то онда стрпљиво очекујемо. 
Исто тако нам и Дух помаже у нашим слабостима. Ми, наиме, не знамо како треба да молимо, али Дух посредује за нас уздисајима који се речима не могу исказати. 
Онај који истражује људска срца познаје наум Духа, јер Дух по Божијој вољи посредује за оне који су посвећени. 
Јер знамо да све иде на добро онима који воле Бога, онима које је он позвао по својој вољи. 
Наиме, оне које је унапред знао, те је и предодредио да се поистовете с ликом његовога Сина, да би он био првенац међу многом браћом. 
А оне које је предодредио, те је и позвао. А које је позвао, те је и учинио праведнима пред собом. А које је учинио праведнима, те је прославио. 
Шта, дакле, да кажемо на све ово? Ако је Бог за нас, ко може против нас? 
Неће ли нам Бог, који није поштедео свог властитог Сина, него га је дао да умре за све нас, даровати са њим и све друго? 
Ко ће окривити Божије изабранике? Бог их оправдава! 
Ко ће их осудити? Христ Исус који је умро, и поврх тога васкрсао – он који је сада с десне стране Богу – баш он се заузима за нас! 
Према томе, ко ће нас одвојити од Христове љубави? Невоља, или притешњеност, или прогон, или глад, или голотиња, или опасност, или мач? 
Јер овако пише у Светом писму: „Због тебе нас убијају свагда, сматрају нас овцама за клање.“ 
Али, упркос свему томе, ми надмоћно побеђујемо посредством онога који нас је заволео. 
Уверен сам да нас ни смрт, ни живот, ни анђели, ни главарства, ни садашњост, ни будућност, нити икакве силе, 
ни висина, ни дубина, нити ишта од онога што је створено, не могу раставити од Божије љубави коју имамо посредством Христа Исуса, нашег Господа. 
