Јован.
6.
После овога је Исус отишао на другу страну Галилејског језера (то јест, Тиверијадског језера). 
Следило га је много народа, јер су посматрали знаке које је чинио на болеснима. 
Исус је отишао на једну гору и сео тамо са својим ученицима. 
Била је близу Пасха, јудејски празник. 
Исус подиже поглед и опази да пристиже много света. Упитао је Филипа: „Где да купимо хлеба да нахранимо оволико света?“ 
Ово је рекао искушавајући Филипа, а у ствари је знао шта ће учинити. 
Филип му одговори: „Да купимо хлеба и за две стотине сребрњака не би било довољно да сваки добије нешто мало!“ 
Један од ученика, Андрија, брат Симона Петра, рече му: 
„Ту је један момчић који има пет јечмених хлебова и две рибе. Ипак, то није довољно да се нахрани толики народ.“ 
Исус им рече: „Нека народ поседа!“ Било је ту доста траве. Људи тако поседаше, њих око пет хиљада. 
Онда је Исус узео хлебове, захвалио Богу, па их је дао онима који су седели. Тако је учинио и са рибама, те је свако јео колико је хтео. 
Када су се сви наситили, Исус рече својим ученицима: „Покупите преостале комаде да не пропадну.“ 
Ученици сакупише дванаест котарица преосталог хлеба од оних пет јечмених хлебова које је народ јео. 
Када су људи видели какав је знак Исус учинио, рекли су: „Ово је заиста Пророк који треба да дође на свет!“ 
Међутим, Исус је знао да они хоће да га зацаре на силу, па је зато отишао на једну гору да буде сам. 
Када се спустило вече, његови ученици су сишли до језера. 
Укрцали су се на бродић и упутили се према Кафарнауму. Било се већ смрачило, а Исус никако да дође. 
Почео је да дува јак ветар и море се узбуркало. 
Ученици су веслали неких двадесет пет до тридесет стадија када су опазили Исуса како хода по мору. Када се приближио чамцу, ученици се уплашише. 
Исус им рече: „То сам ја, не бојте се!“ 
Тада су хтели да га укрцају у бродић, али бродић се одједном нашао на месту према ком су се упутили. 
Сутрадан су људи који су остали с друге стране језера, опазили да је тамо остао само један бродић. Знали су, наиме, да Исус није ушао у бродић са својим ученицима, него су ученици отишли сами. 
А из Тиверијаде приспеше други бродићи, близу места где је народ јео хлеб за који је Господ био захвалио Богу. 
Када је, дакле, народ видео да тамо нема ни Исуса ни његових ученика, ушли су у бродиће и отишли у Кафарнаум да га траже. 
Нашли су га с друге стране језера и рекли му: „Учитељу, када си дошао овамо?“ 
Исус им рече: „Заиста, заиста вам кажем: не тражите ме ви зато што сте видели знаке, него зато што сте јели хлебове и наситили се. 
Не радите за храну која пропада, него за храну која остаје за вечни живот. Такву храну ће вам дати Син Човечији, јер је на њега Бог Отац утиснуо свој печат.“ 
Они га упиташе: „Шта треба да радимо да бисмо чинили дела која Бог тражи?“ 
Исус им одговори: „Ово је дело које Бог тражи: да верујете у онога кога је он послао.“ 
Они га онда упиташе: „Какав ћеш знак учинити, да бисмо веровали у тебе кад га видимо? Шта ћеш, дакле, да учиниш? 
Наши преци су јели ману у пустињи, као што је написано у Писму: ’Даде им хлеб са неба да једу.’“ 
Исус им рече: „Заиста, заиста вам кажем: није вам Мојсије дао хлеб са неба, него вам мој Отац даје истински хлеб. 
Хлеб који Бог даје јесте онај који силази са неба и даје живот свету.“ 
Тада му рекоше: „Господе, дај нам заувек тај хлеб!“ 
Исус им рече: „Ја сам хлеб живота; ко долази к мени неће огладнети и ко верује у мене никада неће ожеднети. 
Али ја сам вам рекао да, иако ме видите, нећете да верујете. 
Свако кога ми даје Отац долази к мени, а онога који долази к мени нећу одбацити. 
Јер ја нисам сишао са неба да чиним своју вољу, него вољу Бога који ме је послао. 
Ово је воља Бога који ме је послао: да не изгубим ниједнога од оних које ми је Он дао, него да их васкрснем у Последњи дан. 
Воља мога Оца је да ко год ме види и поверује у мене, има вечни живот, а ја ћу га васкрснути у Последњи дан.“ 
На то су Јевреји почели да гунђају, зато што је рекао: „Ја сам хлеб који је сишао са неба.“ 
Рекоше: „Зар није то Исус, Јосифов син? Зар му не знамо оца и мајку? Како то сад каже да је сишао са неба?“ 
Исус им рече: „Не гунђајте међу собом! 
Нико не може да дође к мени, ако га не привуче Отац који ме је послао, а ја ћу га васкрснути у Последњи дан. 
У Пророцима је записано: ’Сви ће бити од Бога учени.’ Свако ко слуша Оца и прихвати његово учење, долази к мени. 
Ипак, Оца нико није видео, осим оног који је дошао од Бога; он је видео Оца. 
Заиста, заиста вам кажем: ко верује у мене, има вечни живот. 
Ја сам хлеб живота. 
Ваши преци су јели ману у пустињи, а ипак су помрли. 
Али хлеб који долази са неба је такав да ко једе од њега не умире. 
Ја сам хлеб живота који је сишао са неба. Ко буде јео од овог хлеба, живеће заувек. Хлеб који ћу ја дати је моје тело које дајем да би свет живео.“ 
На ово Јевреји почеше жестоко да негодују. Питали су се: „Како овај може да нам да своје тело да једемо?“ 
Исус им рече: „Заиста, заиста вам кажем: ако не једете тело Сина Човечијег и не пијете крв његову, нећете имати живота у себи. 
Ко једе моје тело и пије моју крв, има вечни живот и ја ћу га васкрснути у Последњи дан. 
Јер је моје тело истинска храна и моја крв је истинско пиће. 
Ко једе моје тело и пије моју крв, остаје у мени и ја у њему. 
Као што је мене послао живи Отац, те ја живим због Оца, тако ће и онај који мене једе живети због мене. 
Ово је тај хлеб који је сишао са неба. Он није као онај што су јели ваши преци, јер су они, ипак, помрли. Ко једе овај хлеб, живеће заувек.“ 
Ово је Исус изрекао у Кафарнауму, док је поучавао у синагоги. 
Кад су то чули, многи од његових ученика рекоше: „Тешко је усвојити ово учење. Ко може да га прихвати?“ 
Исус је у себи знао да његови ученици гунђају због његове беседе, те им је рекао: „Зар вас ово наводи да одустанете? 
А шта ћете рећи када будете гледали Сина Човечијег да се враћа тамо где је пре био? 
Дух Божији је тај који даје живот. Човек то не може. Речи које сам вам рекао Дух су и живот су. 
Али, има међу вама оних који не верују.“ Наиме, Исус је од почетка знао да неки неће веровати у њега и ко ће га издати. 
Тада рече: „Зато сам вам рекао: ’Нико не може доћи к мени, ако му то Отац не омогући.’“ 
Тада су га многи ученици напустили и нису више ишли за њим. 
Зато је Исус упитао Дванаесторицу: „Да нећете и ви да одете?“ 
Одговори му Симон Петар: „Господе, коме да одемо? Ти имаш речи вечног живота. 
Ми смо уверени и знамо да си ти свети Божији посланик.“ 
Исус им рече: „Нисам ли баш ја изабрао вас Дванаесторицу? А ипак, један од вас је ђаво.“ 
Исус је ово рекао мислећи на Јуду, сина Симона Искариота, јер је он био тај који ће га издати, иако је био један од Дванаесторице. 
