Псалм.
74.
Асафова поучна песма. Зашто си нас, о, Боже, одбацио довека? Зашто да се јарост твоја пуши на стадо твоје паше? 
Присети се своје заједнице што си је од давнина стекао, племена свога наследства које си откупио – горе Сион на којој си пребивао. 
Кораке своје окрени ка руинама вечним, свему чему је наудио противник у Светињи. 
Душмани твоји ричу усред твог места састанка, поставише заставе своје за знакове. 
Познати су као човек што секиру на шипражје диже; 
и онда секиром и полугама све резбарије ломи. 
Светилиште твоје до тла спалише, опоганише Пребивалиште имена твог. 
У срцу су своме рекли: „Хајде да их сасвим потлачимо!“ Спалили су сва Божија места састанка у земљи. 
А наше знакове видели нисмо, ни пророка још нема, и никога с нама ко би знао – докле? 
Докле ће се, о, Боже, ругати душманин? Хоће ли противник довека твоје име да презире? 
Зашто руку своју, баш своју десницу, повлачиш? Из недара својих извуци је и сатри их! 
А Бог цар мој је од давнина, посред земље спасоносна дела чини. 
Силом својом ти си море разделио, у водама смрскао си главе морским неманима. 
Левијатану си главе раздробио, народима уз обалу за храну си га дао. 
Ти си дао да набуја и врело и поток, ти си непресушне пресушио реке. 
Твој је дан, баш као и ноћ; ти си поставио и месец и сунце. 
Ти си земљи одредио сваку међу; и лето и зиму начинио ти си. 
Сети се тог противника који те презире, Господе, и безумних што презиру ти име. 
Не дај звери живот голубице своје, довека не заборави на живот својих сиромаха. 
Погледај на савез, јер се мрачни крајеви земље напунише местима насиља. 
Не дај угњетеном да се понижен врати, нека име твоје славе и сиромах и убоги. 
Устани, о, Боже, свој случај одбрани! Сети се презира безумног према теби од јутра до сутра. 
Не заборави глас душмана својих, поклич што се непрестано диже, оних што се против тебе буне. 
