Песма над песмама.
4.
Лепа си, вољена моја, лепа си! Очи су твоје голубице иза вела твога, коса ти је попут стада коза што се спушта низ гору Галад. 
Зуби су ти као стадо остриганих оваца што долази са купања. Свака од њих близанце носи и јалове међу њима нема. 
Усне су ти попут нити скерлета, а уста су ти љупка. Као кришка нара чело је твоје иза вела твога. 
Твој је врат као кула Давидова, начињена од поређаног камења. Хиљаду штитова висе на њој, све штитови од ратника. 
Груди су твоје као ланад, близанци срнини који пасу међу љиљанима. 
Док дан не мине и сенке не ишчиле отићи ћу на брдо смирнино и на гору од тамјана. 
Сва си лепа, вољена моја, и на теби мане нема. 
Хајде са мном са Ливана, невесто, хајде са мном са Ливана! Сиђи са врха Амана, са врха Сенира и Ермона; из брлога лавова и с гора рисових. 
Срце си ми украла, сестро моја, невесто! Срце си ми украла једним погледом очију својих, једним украсом огрлице своје. 
Како је лепа љубав твоја, сестро моја, невесто! Љубав је твоја од вина боља и мирис уља твојих од свих зачина. 
Са усана твојих мед капље, о, невесто! Мед и млеко под твојим су језиком, а мирис хаљина твојих је мирис Ливана. 
Врт закључан ти си, сестро моја, невесто; врело затворено, запечаћен извор. 
Твоји су изданци царски врт нарова с најбољим плодовима, са каном и нардом; 
са нардом и шафраном, са мирисном трском и циметом, са свим стаблима тамјана, смирне и алоје, са свим пробраним зачинима. 
Ти си врело вртовима, извор воде што жубори и с Ливана тече. 
Пробуди се, северни ветре! Дођи, јужни ветре! Дуни, вртом мојим, нек полете његови зачини. Нека дође мој вољени у свој врт, нека једе од пробраног воћа. 
