Песма над песмама.
1.
Соломонова песма над песмама. 
Пољупцем усана својих ме пољуби, јер је твоја љубав боља од вина. 
Мирис је твоје помасти диван, име је твоје као уље изливено и зато те воле девојке. 
Поведи ме са собом, побегнимо! Нек ме цар уведе у одаје своје. Пријатељице Радоваћемо се и уживаћемо у теби. Славићемо твоју љубав више него вино. Она Добро је што те оне воле. 
Тамнопута сам али љупка, ћерке јерусалимске, као шатори кедарски, као крила Соломонових шатора. 
Не гледајте ме што сам тамнопута, јер ме је сунце опалило. Моја су браћа љута на мене. Поставили су ме да винограде чувам, а ја свој сопствени виноград сачувала нисам. 
Кажи ми, ти кога душа моја воли, где ти стадо пасе и где ти у подне пландује? Зашто да се велом покривам међу стадима пријатеља твојих? 
Ако не знаш, о, најлепша међу женама, иди по трагу стада па напасај козлиће своје крај пастирских коначишта. 
О, вољена моја, ти си као моја ждребица међу фараоновим упрегнутим ждрепцима! 
Лепи су ти образи окићени ланчићима, а на врату ти огрлице. 
Сковаћемо ти наруквице златне и украсити сребром. 
Док је цар за столом својим, мирисом својим мој нард одаје. 
Смотуљак смирне што ноћи међ’ грудима мојим, то је мени мој вољени. 
Струк кане у цвату из винограда Ен-Гедија, то је мени мој вољени. 
Како ли си лепа, о, вољена моја! Лепа си, а очи су ти голубице. 
Како си згодан, о, вољени мој, и мио! Ево, постеља је наша бујна трава. 
Кедрови су греде куће наше, а чемпреси рогови крова. 
