Псалм.
42.
За хоровођу. Поучна песма синова Корејевих. Као што кошута чезне за потоцима, тако душа моја чезне за тобом, Боже. 
Жедна ми је душа Бога, Бога живога. Када ћу доћи и пред Богом се појавити? 
Сузе су ми храна и дању и ноћу, док ми поваздан говоре: „Где ти је Бог твој?“ 
Душа ми вене кад се сетим како сам ходио с многима, предводећи их к Дому Божијем уз клицање и хвалоспеве, с мноштвом које слави празник. 
Што си ми клонула, душо моја, и што уздишеш у мени? Богу се надај, јер опет ћу га славити, Спаситеља мог, Бога мог. 
Клонула је душа у мени, зато те спомињем из краја јорданског, и с Ермона, на гори Мисару. 
Дубина дубину дозива хуком слапова твојих, све бујице и таласи твоји пређоше преко мене. 
Дању Господ шаље своју милост, а ноћу је песма његова са мном – молитва Богу живота мог. 
Рећи ћу Богу: „Стено моја, зашто си ме заборавио? Зашто жалим под тлаком непријатеља свог?“ 
Кости ми се ломе од ругања душмана мојих, док ми поваздан говоре: „Где ти је Бог твој?“ 
Што си ми клонула, душо моја, што уздишеш у мени? Богу се надај, јер опет ћу га славити, Спаситеља и Бога свог. 
