Књига пророка Исаије.
13.
Пророштво о Вавилону што га виде Исаија син Амоцов: 
„На голетном брду подигните заставу, њима из гласа вичите, руком машите: и нека уђу на кнежевска врата. 
Ја сам заповедио својим посвећенима, па сам позвао јунаке своје за гнев мој, који се веселе величанству моме.“ 
Глас је мноштва на горама, као да је пуно народа. Глас је буке од царстава, од сакупљених гомила. То Господ над војскама врши смотру војске за бој. 
Долазе из далеке земље, с небеске границе, Господ и оруђа љутине његове, да сву земљу разоре. 
Кукајте, јер је близу дан Господњи, пустошење од Свемоћног долази. 
Све су руке зато малаксале, свако људско срце обамрло, 
па су се устрашили, жигање и болови их спопадају, грче се као породиља; један зазире од другога, лица су им лица од пламена. 
Ево долази дан Господњи, свирепост моја и љутина и јарост гнева мојега, да у пустош земљу претвори, да из ње грешнике истреби; 
јер небеске звезде и сазвежђа њина неће више светлошћу сијати, сунце ће да згасне чим гране и месец светлост своју неће више одсјајивати; 
јер ћу казнити васељену за злоћу, и опаке за кривицу; и зауставићу понос охолих, и понизићу надменост насилничку. 
Човек ће бити ређи од злата жеженога, људски створ ређи од злата офирскога. 
Зато ћу небеса потрести и земља ће се с места свога померити због срџбе Господа над војскама, у дан кад се гнев његов разјари. 
И тада, као срна пред хајкачима, као овце које нико не сабира, свако ће гледати према свом народу, и свако ће побећи у своју земљу. 
Они ће пробости сваког кога стигну, и од мача ће пасти свако кога ухвате; 
пред очима њиховим одојчад ће им смрскати, куће њине опљачкати, жене њихове силовати. 
Ево, на њих Мидијце подижем. Они сребро не цене и они у злату не уживају. 
Они ће луком пострељати младиће, на плод утробе се смиловати неће, над дечацима око им се сажалити неће. 
Вавилон, украс царствима, понос гордости халдејске, биће као Содома и Гомора када их је Бог опустошио. 
Он довека неће бити насељен, од колена до колена биће ненастањен. И Арапин онде неће подизати шатора, нити ће пастири онде почивати. 
Онде ће звери пустињске боравити, и совуљаге ће им куће напунити, и нојеви ће онде становати, а јарци ће тамо скакутати. 
По њиховим напуштеним зградама завијаће хијене, а по њиховим раскошним дворовима шакали. Ближи се време његово, а дани му се продужити неће. 
