6
Bog poziva Isaiju
1 Godine kad je umro car Ozija videh Gospoda kako sedi na visokom i uzdignutom prestolu, a skuti njegovog plašta su ispunjavali hram. 2 Iznad njega su se postavili šestokrili serafimi. Svaki je imao šestora krila: dvama je zaklanjao lice, dvama je pokrivao noge, a dvama krilima je leteo. 3 Oni su klicali jedan drugom i govorili:
„Svet, svet, svet je Gospod nad vojskama!
Puna je sva zemlja slave njegove!“
4 Od glasa onog koji kliče zatresli su se dovraci na pragovima i Dom se napunio dimom.
5 Na to sam rekao: „Teško meni, propao sam, jer sam čovek nečistih usana, i stanujem sred naroda nečistih usana; a Cara, Gospoda nad vojskama, videle su oči moje!“
6 Tada je jedan od serafima doleteo k meni. U ruci mu je bila žeravica što je hvataljkama uzeo sa žrtvenika. 7 Njom je dotakao moje usne i rekao: „Evo, ovo je dotaklo usne tvoje, i skinuta je krivica tvoja, i oprošten je greh tvoj.“
8 Zatim sam čuo glas Gospodarev kako govori: „Koga da pošaljem? I ko će poći za nas?“
A ja sam rekao: „Evo mene! Pošalji mene!“
9 On je na to rekao: „Idi i reci tom narodu:
’Slušaćete i nećete razumeti,
gledaćete i nećete videti.’
10 Otežaj salom tom narodu srce,
ogluvi uši njegove,
oslepi oči njegove,
dok progledaju oči njegove,
i pročuju uši njegove,
i razbere srce njegovo,
i pokaje se i isceli ga.“
11 Tada sam rekao: „Dokle, Gospodaru?“
Odgovorio je:
„Dok su turobni gradovi bez stanovnika,
i kuće bez čoveka,
i turobne njive za pustošenje,
12 i Gospod otera ljudstvo,
i veliko razaranje bude u samoj zemlji.
13 Pa ostane li u njoj desetina,
i ona će se vratiti.
I biće spaljen kao brest,
i kao hrast koji je oboren do panja svoga.
Potomstvo sveto iz panja njegovog.“