5. Mojsijeva.
33.
Ovo je blagoslov, kojim je Mojsije, čovek Božiji, blagoslovio narod izrailjski pred svoju smrt. 
Reče: „Siđe Gospod sa Sinaja, sa Sira se njemu objavi, zablista s gore Farana, s hiljadama svojih svetih dođe, u desnici mu plamen Zakona. 
Da, ti voliš narode, svi sveti njegovi u ruci su tvojoj! Pred tvoje su noge pali, učeći se tvojim rečima. 
Mojsije nam Zakon predade, u nasledstvo zbora Jakovljeva. 
Neka bude cara u Ješurunu, kad glavari se narodni sakupe, zajedno s plemenima Izrailjevim. 
Neka živi Ruvim, neka ne izumre, nek mu uvek šačica preostane!“ 
A za Judu reče ovo: „Usliši, Gospode, glas Judin, i dovedi ga njegovom narodu. Nek rukama svojim pravo svoje brani, pomoć mu budi protiv dušmana njegovih.“ 
A za Levija reče: „Tumimi i Urimi tvoji, Gospode, pripadaju tvom vernom čoveku. Njega si kušao kod Mase, s njim se svađao kod voda merivskih. 
On kaže o ocu svome i majci svojoj: ’Ne vidim ih!’ Braću svoju ne prepoznaje, decu svoju ne primećuje; jer tvoje je naredbe vršio i tvoj savez čuvao. 
On Jakova uči tvojim odredbama, i Izrailja tvome Zakonu. On kad prinosi tvojim nozdrvama, i svespalnicu na tvoj žrtvenik. 
Blagoslovi, Gospode, snagu njegovu, i prihvati dela ruku njegovih. Slomi bedra onih što ustaju na njega, da ne ustanu više njegovi mrzitelji.“ 
Za Venijamina reče: „Gospodnji je on miljenik, spokojno kod njega počiva; On ga štiti svakodnevno, u naručju njegovom prebiva.“ 
Za Josifa reče: „Nek Gospod blagoslovi zemlju njegovu, obiljem rose sa nebesa, te vodom iz dubine što leži pod zemljom; 
obiljem plodova koje daje sunce, obiljem uroda što daju meseci; 
prvinom drevnih gora, i obiljem večnih brda; 
obiljem zemlje i njene punine, dobrom voljom onog što u grmu prebiva. Sve to nek se spusti na glavu Josifovu, na teme posvećenog među svojom braćom. 
Veličanstvom je kao vo prvenac, rogovi mu kao bivolovi. Njima on probada narode, sve do krajeva zemaljskih. Takvo je mnoštvo hiljada Jefremovih, takve su hiljade Manasijine.“ 
Za Zavulona reče: „Raduj se, Zavulone, u svojim pohodima, i ti, Isahare, u svojim šatorima! 
Na planinu će pozvati narode, da prinesu žrtve pravedne; crpiće od obilja mora, od blaga koje pesak krije.“ 
A za Gada reče: „Nek je blagosloven onaj što širi granice Gadove! Kao lav u zasedi leži, te razdire rame i glavu. 
Izabrao je za sebe prvinu, određenu za glavara. Došao je s glavarima naroda i pravdu Gospodnju izvršio, i odredbe njegove s Izrailjem.“ 
Za Dana reče: „Dan je lavić, što skače iz Vasana.“ 
Za Neftalima reče: „Neftalim je milošću nasićen, i ispunjen blagoslovom Gospodnjim, zapad i jug on će zauzeti.“ 
Za Asira reče: „Blagosloven bio Asir među sinovima, nek miljenik bude među svojom braćom, i nek svoje noge u ulje umače. 
Nek ti brave budu od železa i bronze, nek ti snaga traje u sve tvoje dane. 
Niko nije kao Bog Ješurunov, koji po nebesima jezdi da ti u pomoć stigne, i po oblacima u svome veličanstvu. 
Bog iskonski tvoje je utočište, večne mišice njegove podižu te; on pred tobom tera tvoga dušmana, i govori: ’Istrebi!’ 
U spokojstvu živi Izrailj, izdvojen je izvor Jakovljev u zemlji žita i mladog vina, gde nebesa rosom dažde. 
Srećan li si, Izrailju! Ko je kao ti, narode, koga Gospod izbavlja? On ti je štit – tvoja odbrana, On je mač tvoj – tvoja pobeda. Dušmani tvoji puziće pred tobom, a ti ćeš im po leđima gaziti.“ 
