Priče Solomonove.
5.
Sine moj, pazi na moju mudrost i poslušaj dobro razboritost moju, 
domišljatost da očuvaš i usta da ti očuvaju znanje. 
Jer sa usana bludnice med curi, zavodljive reči mekše od ulja. 
Ali na kraju je kao pelen gorka i oštra kao mač dvosekli. 
Noge joj silaze u smrt, do Sveta mrtvih noge joj dopiru. 
Ona ne mari za put života, staze joj vrludaju, a ona to ne zna. 
Zato me poslušajte, deco, i ne odstupajte od onoga što vam kazujem. 
Zaobiđi je nadaleko i ne primiči se ulazu njene kuće, 
da ne bi drugima dao obraz svoj i okrutnom čoveku godine svoje; 
da tuđinci ne bi ispili ti snagu i trud ti ostao u kući tuđina; 
da ne bi kukao na svome svršetku kada ti propadnu i telo i zdravlje. 
I ti ćeš reći: „Kako sam mrzeo opomenu, dok mi je srce preziralo ukor. 
Nisam slušao glas svoga učitelja, nisam poslušao vaspitače svoje. 
Umalo nisam pao u svakojako zlo usred zbora i usred zajednice.“ 
Pij vodu sa svoga bunara, žubor vodu sa izvora svoga. 
Zar će se razlivati izvori tvoji po poljima i potoci vode po trgovima? 
Neka oni budu samo tvoji, a ne tuđinaca što su sa tobom. 
Da je blagosloven izvor tvoj! Radovao se ti sa ženom mladosti svoje! 
Ona ti je košuta voljena i srna mila. Naslađuj se uvek grudima njenim, ljubavlju njenom se opijaj stalno. 
Zašto bi se opijao, sine moj, sa preljubnicom i grlio nedra tuđe žene? 
Jer su svi čovekovi putevi pred Gospodnjim očima i on ih odmerava. 
Pokvarenjaka će porobiti krivice njegove, biće sputan vezama njegovog greha. 
I umreće, jer nije imao odgoj, zastraniće zbog veličine svoje budalaštine. 
