Knjiga o Jovu.
15.
Tada je Elifas iz Temana uzvratio ovako: 
„Zar mudar čovek odgovara u vetar, zar svoj stomak puni istočnim vetrom?! 
Raspravlja li rečima beznačajnim i govorima koji nikome nisu na korist? 
A ti satireš pobožnost, razmišljanje pred Bogom ometaš. 
Krivice tvoje pouku daju ustima tvojim, jezikom se lukavim ti služiš. 
Sopstvena te usta osuđuju ko krivca, a ne ja; sopstvene usne protiv tebe svedoče. 
Da ti nisi prvorođeno ljudsko biće, iznedren pre planina? 
Da nisi slušao Božije tajne savete i za sebe zadržao mudrost? 
Šta to ti znaš, a mi da ne znamo? Šta ti shvataš, a da nama to nije dano? 
Među nama ima i sedih i starih, starijih i od oca tvoga. 
Šta, nisu ti dovoljne Božije utehe i obzirno upućena ti reč? 
Zašto ti se srce tvoje ponelo? Zašto ti sevaju oči tvoje, 
pa se tvoj duh protiv Boga okrenuo i ustima svojim prosipaš reči? 
Pa šta je čovek da bi čist bio, da bi pravedan bio onaj što ga žena rodi?! 
On se ni u svete svoje ne pouzdaje, očima njegovim ni nebesa nisu čista, 
a kamoli gnusan i iskvaren čovek, čovek što nepravdu kao vodu pije! 
Elem, ja ću ti reći! Mene poslušaj, objaviću ti ono što sam video; 
ono što su mudri ljudi predali od predaka svojih i to nisu prikrili. 
A samo je njima zemlja bila dana i tuđinac nije prolazio među njima. 
Tek, zlobnik se u bolu previja kroz sve dane, i malo godina je određeno okrutnome. 
Zvuk strahote mu je u ušima i dok je još mir zatirač mu dolazi. 
Ne nada se povratku iz tame, jer je za mač obeležen. 
Potuca se zbog hleba: ’Gde je?’ On zna da mu se bliži crni dan. 
Plaše ga i zebnja i nevolja, nadvladavaju ga kao car za napad spreman; 
jer na Boga ruku svoju diže, pred Svemoćnim oholo se drži. 
On juriša drsko protiv Boga, nosi štit veliki i jaki. 
Lice mu je zadriglo, bokovi mu usaljeni; 
živi u ruinama od gradova, u kućama napuštenim što postaće gomile kamenja. 
Bogat neće biti i blago mu potrajati neće, imanje mu se neće širiti po zemlji. 
On neće pobeći iz tame, plamen će mu izdanak sparušiti i nestaće u dahu Božijih usta. 
Nek se ne uzda u bezvredno jer je zaveden, jer će mu bezvredno postati nagrada; 
a nagrađen će biti i pre svoga dana i grana mu neće ozeleneti. 
Kao loza otrešće svoj nezreli grozd i kao maslina strešće cvat svoj. 
Jer jalovo je društvo bezbožničko, a šatore podmićenih vatra progutaće. 
Začeće nevolju, a rodiće zlobu, stomaci im spremni za obmanu.“ 
