Psalam.
49.
Horovođi. Potomaka Korejevih. Psalam. Čujte ovo, o, svi narodi; poslušajte, svi žitelji sveta; 
potomci ljudi, potomci čovekovi; bogati i siromasi. 
Moja će usta objaviti mudrost i razmišljanje srca moga biće razborito. 
Uho svoje prikloniću poslovici, zagonetku svoju izložiću uz harfu. 
Od zlih dana zašto da strahujem, kad krivica zlikovačka opkoli me; 
baš onih što se u imanje svoje uzdaju, i obiljem se svog bogatstva hvale? 
Ne može čovek brata svog da otkupi, ne može za njega Bogu naknadu da plati. 
Elem, visok je otkup za njegov život; doveka je neizmiriv 
da bi doveka živeo i groba ne bi video. 
Jer čovek vidi da mudar umire; da i bezumnik i onaj bez pameti propadaju, da drugima imanja svoja ostavljaju. 
U sebi misle da im domovi doveka ostaju, i njihova mesta od pokolenja do pokolenja; imenom svojim zemlje nazivaju. 
Tek, čovek ni u raskoši ne istrajava, već je poput stoke što ugine. 
To je put njihov – ludilo – ali i onih što nakon njih uživaju u njihovim govorima. Sela 
Poput ovaca određeni su za Svet mrtvih, smrt će ih napasati. Pravedni će jutrom vladati nad njima. Lik će im progutati Svet mrtvih, daleko od njihovog doma. 
Zacelo će Bog dušu moju da otkupi iz ruku Sveta mrtvih, jer on će me prihvatiti. Sela 
Ne plaši se kad se bilo ko bogati, kada raste slava doma njegovoga. 
Jer kad umre, poneti ništa neće; slava njegova za njim neće sići. 
A on sebe u životu blagosilja – i ljudi te hvale kad si sebi dobro učinio – 
ali će poći pokolenju svojih predaka, gde doveka svetlo videti neće. 
Čovek u raskoši, a bez razuma je poput stoke što ugine. 
