Knjiga proroka Isaije.
53.
Ko je poverovao našoj poruci, i mišica Gospodnja kome se otkrila? 
I kao izdanak pred njim je izrastao, i kao koren iz zemlje suhe. Nije imao krasote ni izgleda; ni da bude viđen ni poželjan. 
Bio je prezren i od ljudi odbačen, čovek u bolovima i stradanju vičan, i kao onaj od kog zaklanjaju lice, bio je prezren i za nas beznačajan. 
A on je naše bolove poneo, i naše bolesti na sebe uzeo. Mi smo, pak, smatrali da ga Bog tuče, udara i ponižava. 
A on je proboden zbog naših prestupa, satrven zbog naših krivica, karanje je na njemu zbog našeg mira i ranama svojim nas je iscelio. 
Svi smo mi kao ovce zavrljali, svaki je krenuo svojim putem; a Gospod je na njega svalio krivicu svih nas. 
Tlačen je bio i ponizio se on, i nije otvorio usta svoja; kao jagnje na klanje je vođen, i kao ovca nema pred onima koji je strižu, i nije otvorio usta svoja. 
Od vlasti i od suda on je izuzet. I ko će da ispriča šta je posle bilo? Jer iz zemlje živih je izdvojen, zbog greha mog naroda on je tučen. 
Odredili su mu grob među opakima, a u smrti bi s bogatašima. Ipak, niti je učinio nasilje, niti prevaru ustima svojim. 
Međutim, Gospodu se svidelo da ga satire bolom. Ako prineseš život njegov kao žrtvu za prestup, potomstvo će se postarati da se produže dani, i što je Gospodu ugodno napredovaće rukom njegovom. 
„Iz onog što je iskusio videće svetlo i znanjem svojim će se nasititi. Svojim poznanjem pravedni sluga moj opravdaće mnoge. I njihove krivice sam će izneti. 
Zato ću mu mnoge u baštinu dati i s moćnicima će plen deliti. I sam je sebe ponudio da umre, pa je u grešnike ubrojen, i sam je poneo grehe mnogih i zauzima se za grešnike. 
