Knjiga proroka Isaije.
35.
Neka im se uzraduje pustinja, zemlja sasušena. Neka kliče pustara, neka kao šafran procveta. 
Neka bujno cvati cvat, i neka još kliče od radosti i pevanja. Njoj je dana slava livanska, krasota karmilska i saronska. Oni će gledati slavu Gospodnju, krasotu Boga našega. 
Ruke klonule ukrepite, i kolena klecava učvrstite. 
Recite preplašenim srcima: „Budite jaki, ne bojte se! Evo Boga vašega, odmazda dolazi, naplata Božija. On sam hita da vas spase!“ 
Tada će se slepima otvoriti oči i gluvima će se uši otvoriti; 
tada će hromi kao jelen skakati, i pevaće jezik u nemoga; jer će voda izbijati u pustinji i potoci u pustari, 
tle spaljeno postaće rit, a žedna zemlja vodoskoci; u jazbinama za šakale smestiće se zelenilo za trsku i rogoz. 
Tamo će prolaziti drum i put, i on će se zvati „Sveti put“; niko nečist njime proći neće nego će biti za njih, za one koji putem idu, a tu ludi neće zalutati. 
Tamo lava više biti neće, niti će tamo prolaziti zver, niti će se naći, nego će hodati otkupljeni. 
Vratiće se izbavljeni Gospodnji, doći će u Sion s veseljem i s radošću večnom na čelima; pratiće ih razdraganost i radost, a pobeći će žalost i uzdasi. 
