Knjiga o Jestiri.
7.
Tako je car sa Amanom otišao na gozbu kod carice Jestire. 
Drugog dana gozbe, kod vina, car je ponovo upitao Jestiru: „Koja je tvoja molba, carice Jestiro? Biće ti dano! Šta je to što želiš? Ako je i polovina carstva – neka bude!“ 
Carica Jestira mu je odgovorila i rekla: „Care, ako sam stekla blagonaklonost u tvojim očima i ako je caru po volji, neka mi se na moju molbu da život i moj narod na moju želju. 
Jer i ja i moj narod smo prodani da nas istrebe, pobiju i unište. Da su nas prodali kao robove i robinje, ja bih ćutala, jer ta nesreća ne bi oštetila cara.“ 
Car Artakserks je na to rekao carici Jestiri: „Ko je on? Gde je taj koji je naumio da uradi tako nešto?“ 
Jestira je odgovorila: „Tlačitelj i neprijatelj je ovaj zli Aman!“ Aman je bio prestravljen pred carem i caricom. 
Car je besno ustao od gozbe i vina, i otišao u dvorsku baštu, a Aman je ostao da moli za život caricu Jestiru. Naime, video je da je car rešen da mu nanese zlo. 
Kada se car vratio iz dvorske bašte u kuću gde je bila gozba i vino, Aman je bio pao na ležaj na kome je bila carica Jestira. A car je rekao: „Da neće još i caricu da obeščasti u mojoj kući?!“ Čim je car izustio ovu reč pokrili su Amanovo lice. 
A Arvona, jedan od evnuha koji služe caru je rekao: „Tu su vešala koja je Aman spremio za Mardoheja koji je govorio dobro za carevu korist. Eno stoje kod Amanove kuće i visoka su pedeset lakata.“ Na to je car naredio: „Obesite ga na njih!“ 
Tako su obesili Amana na vešala koja je on podigao za Mardoheja i carev bes se utišao. 
