Priče Solomonove.
29.
Kada tvrdoglavi još više otvrdoglavi uprkos karanju, slomiće se nenadano i neće mu biti leka. 
Kad se množe pravednici, narod se raduje, a kad zlikovac zavlada, narod uzdiše. 
Oca svog raduje čovek koji voli mudrost, a s bludnicom ko se druži, imetak svoj ruži. 
Car po pravdi zemlju gradi, a gramzivi tlačitelj je razgrađuje. 
Čovek što laska bližnjem svome mrežu širi nogama njegovim. 
U grehu je zamka zlikovačka, a pravednik kliče i veseli se. 
Pravednik razume slučaj siromaha, a nepravednik za tu stvar ne mari. 
Podsmevači grad razjare, a mudri stišavaju gnev. 
Kad se mudar čovek sudi s čovekom nemudrim, ljutio se ilʼ smejao, počinka mu nema. 
Krvnici mrze čoveka bez mane, a pravedni mu dušu štite. 
Svu ćud svoju istresa bezumnik, a mudar se povlači i stišava. 
Vladar koji sluša laži imaće za sluge sve same zlikovce. 
I siromahu i tlačitelju jedno je zajedničko: obojici Gospod prosvetljuje oči. 
Doveka će stajati presto cara što ubogom sudi po istini. 
Šiba prekora donosi mudrost, a dete raspušteno sramoti svoju majku. 
Kad se zlobnici umnožavaju, umnožavaju se i gresi, ali će pravednici gledati njihovu propast. 
Opomeni svoga sina i doneće ti spokoj, i doneće radost duši tvojoj. 
Gde viđenja nema, narod se razuzda; a kako je blagosloven čovek što se pouke drži! 
Rečima se ne popravlja sluga, jer ako ih i razume, on se ne odaziva. 
Vidiš li čoveka brzopletog u govoru? Više je nade za bezumnog nego za njega. 
Ko svom sluzi od malena povlađuje za nevolju kraj mu sprema. 
Razjareni svađu započinje, goropadni obiluje gresima. 
Bahatost unižava čoveka, a ponizni zavređuje čast. 
Ko se druži sa lopovom mrzi dušu svoju, jer on čuje kletvu, ali je prećuti. 
Strah čoveku zamku postavlja, a zbrinut je onaj što se u Gospoda uzda. 
Mnogi traže vladarevu naklonost, ali od Gospoda je pravda za čoveka. 
Nepravednik je mrzak pravednicima, a zlobnicima je mrzak čovek čestitog života. 
