Pesma nad pesmama.
6.
Gde je otišao voljeni tvoj, o, najlepša među ženama? Kuda se okrenuo voljeni tvoj da ga tražimo sa tobom? 
Voljeni je moj sišao u vrt svoj, na leje začina, da pase po vrtovima i ljiljane bere. 
Ja pripadam mome voljenome i meni pripada moj voljeni koji pase među ljiljanima. 
Lepa si, voljena moja, kao Tersa ljupka i kao Jerusalim, strahovita kao vojska s barjacima. 
Oči svoje s mene skreni jer me zaluđuju, a kosa ti je poput stada koza što se spušta niz Galad. 
Zubi su ti kao stado ovaca što dolazi sa kupanja. Svaka od njih blizance nosi i jalove među njima nema. 
Kao kriška nara čelo je tvoje iza vela tvoga. 
Neka je šezdeset carica, osamdeset inoča i nebrojeno mladih žena; 
alʼ je jedna golubica moja bez mane. Ona je ljubimica majke svoje, miljenica one što je rodi. Videle su je devojke i blaženom je prozvale, a carice i inoče su je hvalile. 
Ko je ona što se javlja kao zora, lepa kao puni mesec, ko sunce bez mane, strahovita kao vojska s barjacima? 
Sišao sam u orašnjak, pregledao izdanke u dolu, da vidim hoće li da propupi loza i nar da procveta. 
Alʼ me duša, a da nisam znao, posadi na kola mojih velikaša. 
Vrati se! Vrati se, o, Sulamko! Vrati se, vrati da te pogledamo! On Zašto da gledate u Sulamku kao u igru dva tabora. 
