Psalam.
104.
Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! O, Gospode, o, moj Bože, ti si od svih veći; odenut si i sjajem i slavom! 
Svetlošću je kao plaštom zaogrnut, kao šator prostireš nebesa. 
Grede gornjih odaja svojih u vode polaže, oblake u kočije svoje preže, na krilima vetra jezdi. 
On svoje anđele čini vetrovima, i svoje sluge ognjenim plamenovima. 
On je zemlju postavio na njene temelje, u veke vekova neće se pomaći. 
Dubinama si je pokrio kao pokrivačem, a vode su joj bile nad gorama. 
Povlače se od prekora tvoga, odtekle su od tutnjave groma tvoga – 
kada su se gore digle i doline slegle – tamo gde si im i odredio mesto; 
ne prelaze među što si im stavio, vratiti se neće da zemlju prekriju. 
Ti izvore šalješ dolinama da poteku među planinama. 
Oni poje svaku poljsku zverku i žeđ gase divljim magarcima. 
Nebeske se ptice kraj njih gnezde i pevaju u rastinju. 
Iz gornjih odaja svojih natapaš gore i zemlja je puna ploda dela tvojih. 
Ti činiš da za stoku trava raste, bilje što ga čovek obrađuje, da bi zemlja urodila hlebom; 
i vino što čoveku razgaljuje srce, ulje što lice ozari i hleb što hrani čoveku srce. 
Gospodnja su stabla nalivena, kedrovi što ih je usadio na Livanu; 
na njima se ptice gnezde, u čempresima roda im se skući. 
Na visokim gorama žive divokoze, a kamenjari damanima utočište daju. 
On je mesec načinio da se meri vreme, a i sunce zna kada da zađe. 
Ti spuštaš tamu i noć biva, pa izmile sve šumske živuljke. 
Lavovi za plenom riču tražeći od Boga za sebe hranu. 
Kad sunce zarudi oni se okupe u jazbini svojoj i ležu. 
A čovek ide za poslom svojim i radi do večeri. 
O, Gospode, kako je mnogo dela tvojih! Svako si od njih učinio mudro i tvojih je stvorenja puna zemlja! 
Eno mora, velikog i širokih obala, vrve od bezbrojnih stvorenja, životinja malih i velikih; 
Po njemu brodovi brode i Levijatan koga si načinio u njemu igra. 
Svi oni čekaju tebe da im na vreme daš ono što jedu. 
Ti im daješ i oni to sakupe; ti otvaraš ruku svoju i oni su siti dobra. 
Kad sakriješ lice svoje oni se prepadnu; kad im uzmeš dah, oni skapavaju i ponovo idu u prašinu. 
Kad im pošalješ svoj dah oni nastaju; ti obnavljaš lice zemlje. 
Nek doveka bude slava Gospodnja! Nek delima svojim raduje se Gospod! 
On u zemlju gleda i ona se trese; on dotiče gore i one se dime. 
Kroz svoj život pevaću Gospodu, dok me ima Boga moga proslavljaću! 
Ugodne mu bile misli moje, a ja ću da se radujem u Gospodu. 
Nek grešnici nestanu sa zemlje i zlobnika neka više nema! Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! Slavite Gospoda! 
