Knjiga proroka Isaije.
32.
Evo, po pravdi caruje car, pravedno vladaju vladari. 
I svaki je kao zavetrina, te zaklanja od oluje, i on je kao potoci vodeni u sušnoj zemlji, kao hladovina iza velike stene u žednoj pustinji. 
I oči onih koji vide neće više biti zamućene, i uši onih koji čuju slušaće pažljivo, 
i srce brzopletih shvatiće znanje, i mucavci će požuriti da govore razgovetno. 
Pokvarenjaka više neće zvati plemićem, varalicu više neće smatrati uglednim. 
Naime, bezumnik govori bezumno, i srce njegovo smišlja bezakonje, da počini zlodela, da o Gospodu oholo govori, da gladnoga ostavi prazna želuca, da žednome uskrati piće. 
I varalica je naoružan zlobom; on spletke smišlja da upropasti ponizne rečima lažljivim, i siromaha kad traži pravo. 
A plemić smišlja plemenitosti, i on plemenitosti ostvaruje. 
Ustajte, žene lakomislene, počujte glas moj; ćerke lakoverne, poslušajte besedu moju. 
Kroz godinu i nešto dana drhtaćete, lakoverne, jer propada berba, ne dolazi žetva. 
Strepite, lakomislene! Drhćite, lakoverne! Svucite se i razgolitite se, i opašite se po bedrima. 
Udarajte se u grudi i naričite za poljima ljupkim, za vinogradima rodnim. 
Nad tlom naroda moga trnje bodljikavo će rasti, kao i nad svim domovima veselim, naseljem razdraganim. 
Jer dvor je napušten, grad bučni zapušten. Umesto nasipa i kule biće pećina doveka, uživanje za divlje magarce, pašnjak za stada. 
Dok se na nas ne izlije Duh s visina, te pretvori pustinju u voćnjak, a voćnjak će se računati kao šuma. 
Tad će u pustinji stanovati pravo, a u voćnjaku boraviti pravednost. 
Iz pravednosti će se mir roditi, a pravednosti će na službi biti pouzdanje i spokojstvo doveka. 
Moj će narod tada boraviti u zgradama mirnim, i u stanovima bezbednim, i u počivalištima pouzdanim, 
iako će šuma biti oborena i grad nisko spušten. 
Blago vama, sejete pored svih voda, puštate volove i magarce. 
