Pesma nad pesmama.
1.
Solomonova pesma nad pesmama. 
Poljupcem usana svojih me poljubi, jer je tvoja ljubav bolja od vina. 
Miris je tvoje pomasti divan, ime je tvoje kao ulje izliveno i zato te vole devojke. 
Povedi me sa sobom, pobegnimo! Nek me car uvede u odaje svoje. Prijateljice Radovaćemo se i uživaćemo u tebi. Slavićemo tvoju ljubav više nego vino. Ona Dobro je što te one vole. 
Tamnoputa sam ali ljupka, ćerke jerusalimske, kao šatori kedarski, kao krila Solomonovih šatora. 
Ne gledajte me što sam tamnoputa, jer me je sunce opalilo. Moja su braća ljuta na mene. Postavili su me da vinograde čuvam, a ja svoj sopstveni vinograd sačuvala nisam. 
Kaži mi, ti koga duša moja voli, gde ti stado pase i gde ti u podne planduje? Zašto da se velom pokrivam među stadima prijatelja tvojih? 
Ako ne znaš, o, najlepša među ženama, idi po tragu stada pa napasaj kozliće svoje kraj pastirskih konačišta. 
O, voljena moja, ti si kao moja ždrebica među faraonovim upregnutim ždrepcima! 
Lepi su ti obrazi okićeni lančićima, a na vratu ti ogrlice. 
Skovaćemo ti narukvice zlatne i ukrasiti srebrom. 
Dok je car za stolom svojim, mirisom svojim moj nard odaje. 
Smotuljak smirne što noći međʼ grudima mojim, to je meni moj voljeni. 
Struk kane u cvatu iz vinograda En-Gedija, to je meni moj voljeni. 
Kako li si lepa, o, voljena moja! Lepa si, a oči su ti golubice. 
Kako si zgodan, o, voljeni moj, i mio! Evo, postelja je naša bujna trava. 
Kedrovi su grede kuće naše, a čempresi rogovi krova. 
