Knjiga o Jovu.
9.
A Jov je odgovorio ovim rečima: 
„Zaista, ja znam da je tako, jer kako da se čovek opravda pred Bogom? 
Ako bi neko hteo da se spori sa njim, ne bi mogao da mu odgovori jednu od hiljadu. 
On je mudrog srca i svemoguć, pa ko da mu prkosi i ostane čitav? 
On pomera gore da one to i ne znaju, prevrće ih u jarosti svojoj. 
On potresa zemlju iz osnova njenih, pa stubovi njeni drhte. 
On zapovedi suncu i ono ne sija, nad zvezdama pečat stavlja. 
Samo on je taj što nebesa razastire i maršira po morskim talasima. 
On je načinio Medveda, Orion, Vlašiće i južna sazvežđa. 
On čini velike stvari, neistraživo je mnoštvo čudesa njegovih. 
Gle! Pored mene on prolazi, a ja ga ne vidim. On prolazi, a ja ga ne opažam. 
Vidi – on otima i ko da ga spreči? Ko će da mu kaže: ’A šta to radiš?’ 
Bog ne odvraća svoj gnev, pod njim su prostrti pomoćnici čudovišta Rave. 
A šta bih ja još mogao da mu uzvratim? Koje reči da odaberem protiv njega? 
Čak i da sam nevin, pravdati se neću, sudiju ću svoga za milost da molim. 
Ako ga zazovem i on mi se javi, neću verovati da je mom vapaju poklonio pažnju. 
Jer on me lomi u oluji, bez povoda zadaje mi mnoge rane. 
Ne pušta mi da dođem do daha jer me je gorkim jadima nalio. 
Ako je do sile, nesumnjivo on je silan; ali ako je do pravde, ko će da me brani? 
Sve i da se pravdam, moja će me usta proglasiti krivim; osudiće me i da sam bez mane. 
I da sam bez mane, samog sebe ne poznajem i svoj život ja prezirem. 
Sve je to jedno te isto. Zato kažem: ’I onog bez mane i onog zloga, Bog će da dokrajči.’ 
Ako bi bič nenadano ubijao, on bi se rugao očaju nedužnih. 
Zemlja je predana u ruke zlikovca, a on zatvara oči njenim sudijama. Jer, ako nije on, ko je onda? 
Moji dani protrčaše brže nego glasnik brzi; utekoše, dobra ne videše; 
Skliznuli su ko brodovi trske, sručili se poput lešinara na lešinu. 
Ako bih kazao: ’Zaboravljam žalopojku svoju, menjam izraz svoga lica i biću veseo’ 
opet bih strepeo u svim svojim jadima, i znam da ti me opravdao ne bi. 
Jer ako ću biti kriv, zašto bih se uzalud trudio? 
Sve da se i umijem snežnom vodom, ruke svoje lužinom da sperem; 
i tad bi me u glibavu jamu uronio da sam gadan i odeći svojoj. 
Nije on čovek poput mene, pa da mu uzvratim, da zajedno dođemo na sud. 
Među nama nema posrednika što bi ruku svoju položio na nas obojicu; 
ko bi žezlo Božije sa mene sklonio, da me užas njegov ne užasne! 
Tada bih govorio i ne bih ga se plašio. Ali, sada nisam takav. 
