Knjiga propovednikova.
12.
Sećaj se Stvoritelja svoga u danima mladosti svoje – pre nego dođu dani zla i pristignu godine za koje ćeš reći: „Ne mile mi se“; 
pre nego se zamrači sunce, svetlo meseca i zvezda i odu oblaci nakon kiše; 
na dan kada se zaljuljaju čuvari kuće i presamite se junaci, kada stanu malobrojne drobilice i zamagle se one što kroz prozore gledaju, 
kada se zatvore ulična vrata i utiša zveket mlinskog kamena, kada se čovek diže s cvrkutom ptica i prorede se pesme; 
kada se čovek boji uzvišenja i opasnosti na putu, kada procveta badem i skakavac se ulenji, kada želja umine. Jer čovek odlazi u svoju večnu kuću, a na ulicu izlaze ožalošćeni. 
Sećaj ga se pre nego pukne srebrno uže i polomi se zlatna čaša, pre nego pukne krčag na vrelu i skrši se točak na bunaru. 
Tada se prah zemlji vraća, gde je i bio, a duh se vraća Bogu koji ga je dao. 
Prolaznost nad prolaznošću – vajka se propovednik – Sve je prolazno! 
I ne samo da je propovednik bio mudar nego je i narod poučavao znanju. Pažljivo je proučavao mnoge priče da bi ih sastavio. 
Propovednik je tragao za prikladnim rečima, hteo je da tačno zapiše reči istine. 
Reči mudrih su poput ostana, poput čvrsto prikucanih eksera su sakupljači priča, što ih je dao jedan pastir. 
Čuvaj se, sine moj, preterivanja, jer nema kraja pisanju mnogih knjiga. A od silnog učenja i telo klone. 
Zaključak svega što se čulo je: Boga se boj i njegove zapovesti drži. To je sva čovekova dužnost. 
Elem, Bog će svako delo dovesti na sud, svaku skrivenu stvar, bilo dobro ili zlo.
