Luka.
18.
Onda im je Isus ispričao priču o tome kako uvek treba da se mole i da ne posustaju. 
Rekao je: „U jednom gradu živeo neki sudija. Boga se nije bojao, niti je za ljude mario. 
U istom gradu živela je i neka udovica. Ona je došla k njemu i rekla: ’Odbrani me od mog tužitelja!’ 
On dugo nije hteo da to učini, ali napokon reče: ’Iako se ne bojim Boga, niti marim za ljude, 
ipak ću odbraniti ovu udovicu, jer mi dodijava. Inače će me izludeti ako nastavi da dolazi.’“ 
Gospod reče: „Slušajte šta kaže nepravedni sudija! 
Neće li Bog odbraniti svoje izabrane koji mu vape danju i noću? Hoće li oklevati? 
Kažem vam da će ih odbraniti brzo. Ali kad Sin Čovečiji dođe, hoće li naći veru na zemlji?“ 
A onima koji su se pouzdavali u svoju pravednost i nipodaštavali ostale, Isus je ispričao ovu priču: 
„Dva čoveka su došla u hram da se mole. Jedan je bio farisej, a drugi poreznik. 
Farisej je ustao i molio se u sebi ovako: ’Bože, hvala ti što nisam kao ostali ljudi, razbojnici, nepravednici, preljubnici, ili kao ovaj poreznik. 
Postim dva puta nedeljno i dajem desetak od svega što zaradim.’ 
Poreznik je stao podalje i nije se usuđivao da podigne pogled prema nebu. Udarao se u prsa i govorio: ’Bože, smiluj se meni grešniku!’ 
Kažem vam, ovaj je otišao opravdan pred Bogom, a ne prvi. Jer, svako ko se uznosi, biće ponižen, a ko se ponizi, biće uzvišen.“ 
Narod je donosio Isusu malu decu da ih dotakne. Učenici su to videli, pa su im branili. 
Ali Isus ih je pozvao, rekavši: „Pustite decu da dolaze k meni; nemojte ih sprečavati, jer takvima pripada Carstvo Božije! 
Zaista vam kažem, ko ne prihvati Carstvo Božije kao dete, nikako ne može ući u njega!“ 
Jedan glavar ga upita: „Dobri učitelju, šta treba da činim da bih baštinio večni život?“ 
Isus mu odgovori: „Zašto me nazivaš dobrim? Niko nije dobar osim samoga Boga. 
Zapovesti poznaješ: ’Ne čini preljube, ne ubij, ne kradi, ne svedoči lažno, poštuj svoga oca i svoju majku.’“ 
Ovaj odgovori: „Sve sam to izvršavao još od svoje mladosti.“ 
Kada je Isus to čuo, rekao mu je: „Još ti jedno nedostaje: prodaj sve što imaš, pa razdeli to siromasima i imaćeš blago na nebesima. Onda dođi i sledi me.“ 
Kada je glavar to čuo, veoma se ražalostio, jer je bio veoma bogat. 
Isus ga je pogledao, i rekao: „Kako li je teško imućnima da uđu u Carstvo Božije! 
Jer, lakše je kamili da prođe kroz iglene uši, nego bogatašu da uđe u Carstvo Božije.“ 
A oni koji su slušali, upitaše: „Pa ko se onda može spasti?“ 
Isus odgovori: „Što je nemoguće ljudima, moguće je Bogu.“ 
Petar reče: „Evo, mi smo ostavili što smo imali i krenuli za tobom.“ 
Isus odgovori: „Zaista vam kažem, nema toga ko je ostavio kuću, ili ženu, ili braću, ili roditelje, ili decu, radi Carstva Božijeg, 
koji neće primiti mnogo puta više u ovo vreme, a u vremenu koje dolazi primiće večni život.“ 
Onda je poveo Dvanaestoricu i rekao im: „Evo, penjemo se prema Jerusalimu. Tamo će se ispuniti sve što su proroci napisali o Sinu Čovečijem. 
Predaće ga neznabošcima koji će mu se rugati, vređati ga i pljuvati. 
Pošto ga išibaju, ubiće ga, ali će on trećeg dana vaskrsnuti.“ 
Ali učenici nisu razumeli ništa od ovoga. Te reči su im bile nepojmljive, te nisu znali o čemu govori. 
Kad je Isus došao nadomak Jerihona, neki slepac je sedeo kraj puta i prosio. 
Čuvši da mnogo naroda prolazi tuda, upita o čemu se radi. 
Rekli su mu da to prolazi Isus iz Nazareta. 
On tada povika: „Isuse, Sine Davidov, smiluj mi se!“ 
Oni što su išli napred korili su ga i ućutkivali. Ali on je još jače vikao: „Sine Davidov, smiluj mi se!“ 
Isus se zaustavi i zapovedi da ga dovedu k njemu. Kad je slepac došao pred njega, Isus ga upita: 
„Šta hoćeš da ti učinim?“ On odgovori: „Gospode, hoću da progledam.“ 
Tada Isus reče: „Progledaj! Tvoja vera te je ozdravila.“ 
On progleda istog trena. Onda je pošao za Isusom slaveći Boga. Videvši ovo, sav je narod slavio Boga. 
