Första Krönikeboken.
4.
Judas söner var Peres, Hesron, Karmi, Hur och Shobal. 
Reaja, Shobals son, blev far till Jahat och Jahat till Ahumaj och Lahad. Dessa var sorgatiternas släkter. 
Dessa var Abi-Etams söner: Jisreel, Jishma och Jidbash, och deras syster hette Hasselelponi, 
dessutom Penuel, Gedors far, och Eser, Hushas far. Dessa var söner till Hur, Efratas förstfödde, Betlehems far. 
Ashur, Tekoas far, hade två hustrur, Hela och Naara. 
Naara födde åt honom Ahussam, Hefer, Timeni och ahashtariterna. Dessa var Naaras söner. 
Helas söner var Seret, Jishar och Etnan. 
Kos var far till Anub och Hassobeba, likaså Aharhels, Harums sons, släkter. 
Men Jabes var mer ansedd än sina bröder. Hans mor gav honom namnet Jabes, ”för jag har fött honom med smärta”, sade hon. 
Jabes ropade till Israels Gud och sade: ”O att du ville välsigna mig och utvidga mitt område och låta din hand vara med mig! O att du ville göra så att jag slipper olycka och smärta!” Och Gud lät det bli så som han bad. 
Kelub, Shuhas bror, blev far till Mehir, som var far till Eshton. 
Eshton blev far till Bet-Rafa, Pasea och Tehinna, Ir-Nahashs far. Dessa var männen från Reka. 
Kenas söner var Otniel och Seraja. Otniels son var Hatat. 
Meonotaj blev far till Ofra och Seraja till Joab, far till hantverkardalens släkt, för de var hantverkare. 
Söner till Kaleb, Jefunnes son, var Iru, Ela och Naam, likaså Elas söner och Kenas. 
Jehallelels söner var Sif och Sifa, Tirja och Asarel. 
Esras son var Jeter, dessutom Mered, Efer och Jalon. Och hon blev havande och födde Mirjam, Shammaj och Jishba, Eshtemoas far. 
Hans judiska hustru födde Jered, Gedors far, och Heber, Sokos far, och Jekutiel, Sanoas far. Men de andra var söner till Bitja, faraos dotter, som Mered hade tagit till hustru. 
Söner till Hodias hustru, Nahams syster, var Keilas far, garmiten, och maakatiten Eshtemoa. 
Simeons söner var Amnon och Rinna, Ben-Hanan och Tilon. Jishis söner var Sohet och Sohets son. 
Söner till Shela, Judas son, var Er, Lekas far, och Lada, Mareshas far, och de släkter som tillhörde linnearbetarnas hus, av Ashbeas hus, 
dessutom Jokim och männen i Koseba samt Joash och Saraf, som blev herrar över Moab, likaså Jasubi-Lehem. Men detta hör till en avlägsen tid. 
Dessa var krukmakarna och invånarna i Netaim och Gedera. De bodde där hos kungen och var i hans tjänst. 
Simeons söner var Nemuel och Jamin, Jarib, Sera och Saul. 
Hans son var Shallum, hans son var Mibsam, hans son var Mishma. 
Mishmas söner var hans son Hammuel, dennes son Sackur och dennes son Shimei. 
Shimei hade sexton söner och sex döttrar. Men hans bröder hade inte många barn. I sin helhet ökade inte deras släkt lika mycket som Juda barn. 
De bodde i Beer-Sheba, Molada och Hasar-Shual, 
Bilha, i Esem och i Tolad, 
Betuel, Horma och Siklag, 
i Bet-Markabot, i Hasar-Susim, i Bet-Biri och i Shaarajim. Dessa var deras städer tills David blev kung. 
Deras byar var Etam och Ajin, Rimmon, Token och Ashan, fem städer, 
och alla deras byar som låg runt omkring dessa städer ända till Baal. Där bodde de. De hade sitt särskilda släktregister. 
Dessutom: Meshobab, Jamlek och Josha, Amasjas son, 
och Joel och Jehu, son till Josibja, son till Seraja, son till Asiel, 
och Eljoenaj, Jaakoba, Jeshohaja, Asaja, Adiel, Jesimiel och Benaja, 
samt Sisa, son till Shifi, son till Allon, son till Jedaja, son till Shimri, son till Shemaja. 
Dessa nu nämnda var furstar i sina släkter, och deras familjer utbredde sig och blev talrika. 
De drog fram mot Gedor, ända till östra sidan av dalen, för att söka bete för sin boskap. 
De fann fett och gott bete, och landet hade utrymme nog. Och där var lugnt och stilla, för de som bodde där förut var hamiter. 
Men dessa som här är uppskrivna med namn kom i Juda kung Hiskias tid och förstörde deras tält och slog de meiniter som fanns där och utrotade dem så att de inte mer finns till. Sedan bosatte de sig i deras land, för där fanns bete för deras boskap. 
Av dem, av Simeons barn, begav sig femhundra man till Seirs bergsbygd. Och Pelatja, Nearja, Refaja och Ussiel, Jishis söner, stod i spetsen för dem. 
De slog de sista som var kvar av amalekiterna och hade kommit undan. Sedan bosatte de sig där och bor där än i dag. 
