28
1 Горе коронї гордих та пяних Ефраїміїв, (горе) зовялому цьвіту в величній окрасї його, що розсадовився поверх гори понад урожайною долиною, та все, мов би пяний од вина. 2 Ось уже йде потужний та кріпкий (гнїв) од Господа, наче злива з грядом і пагубний вихор; наче розгукана повідь розбурханих вод, і повергає його нездержною силою на землю. 3 Ногами буде потоптана корона гординї пяних Ефраїміїв. 4 З квіткою ж вялою в величній окрасї його на верху вроджайної долини станесь те, що з смоквою, перед часом достиглою, що, скоро хто її вбачить, зараз простягає руку та й зʼїдає. 5 Оного часу буде один Господь Саваот величним вінцем і короною слави для останків свого народу; 6 Він буде духом правосуду тим, що засїдають на суд, та відвагою тим, що ворога од воріт прогонять. 7 Бо й вони од вина спотикаються й збиваються напоями з дороги; сьвященник і пророк спотикаються від опяняючих напитків; поконані вином, ходять, мов безглузді від напою; в пізнаннї похибляються, помиляються в осудї. 8 Столи в них повні гиду й блювотини, нема чистого місця. 9 А договорюють*: „Кого хоче він учити знання? кого проповіддю на розум наводити? хиба тих, що перестали їх молоком з грудей годувати, що їх неня саме від грудей відлучила? 10 У вас усе — заповідь та заповідь, а за заповіддю знов заповідь; правило та правило, а за правилом ізнов правило; тут не багато часу (до кари), та й там не багато.‟ 11 За се ж будуть говорити до сих людей чужинцї† лепетаннєм чужою мовою. 12 До них говорили (пророки): „Оце відпочинок: дайте спочити струдженому: се буде потїха‟ (наша). Та вони не хотїли слухати. 13 І станесь із ними по слову Господньому: заповідь на заповідь; заповідь за заповіддю; правило та правило, а за правилом ізнов правило; тут не багато, та й там не багато, — так що пійдуть і попадають горілиць і порозбиваються, і попадуться в сїть та й спіймаються. 14 Слухайте ж слова Господнього, ви зневажники, що правите народом сим у Ерусалимі: 15 Позаяк ви говорите: „Ми з смертю зробили умову, рядну вчинили ми з пеклом: коли побиваючий бич переходити ме, — він нас не досягне, бо ми втечище певне маєм у льжі, й в оманї притулок надїйний.‟ 16 За се так говорить Господь Бог: Ось я закладаю в основу камінь на Сионї, — камінь певний, угольний, великоцїнний, та кріпко заложений; хто в його ввірує, той не застидаєсь. 17 І зроблю суд мірою, а справедливість — вагою, і, наче грядом, спустошене буде втечище льжи, й води затоплять місце вашого сховку. 18 І так ваші змовини з смертю розірвуться, і ваша рядна з пеклом не встоїть; і як прийде побиваючий бич, то й вас погубить, 19 Наколи переходити стане, він захопить вас; а переходити ме кожного рана, в день і в ночі, та й сама вже чутка про його переймати ме страхом. 20 Ложе буде вам надто коротке, щоб простягнутись, — укривало надто узке, щоб ним обгорнутись. 21 Бо встане Господь так, як на горі Перазимі‡, розгнїваєсь, як на долинї Габаонській§, щоб зробити дїло своє, дїло незвичайне, та й довершить своє дїло, своє дїло дивовижне. 22 Тим не жартуйте, щоб кайдани в вас не стали тугійші; бо я чув від Господа, Бога сил, — що пагуба всїй землї призначена. 23 Прихилїте ж слух і послухайте голосу мого; вважайте й вислухайте, що буду до вас промовляти: 24 Хиба плугатарь день у день про свій засїв оре, викидає борозди та боронить землю свою? 25 Нї; зрівнявши ниву, сїє він чорнуху, або розсїває кмин, або сїє пшеницю, ячмінь у вибраному місцї, та просо. 26 Сього порядку навчає його сам Господь; він учить його. 27 Бо не молотять чорнухи валом зубчатим, анї коліс не качають по кминові, а палицею вибивають чорнуху, та й кмин — палицею. 28 Та й збіжжє вимолочують, та не роздавлюють його; водять по йому молотїльні колеса з їх кіньми, та розтирають. 29 І се походить од Господа сил: дивні ради його, велика премудрість його!
* 28:9 Висьмівають науку пророків, кепкують із їх упоминів. † 28:11 Що на край нападуть. ‡ 28:21 2. Цар. 5, 20. § 28:21 Іс. Нав. 10, 12.