\NormalFont\ShortTitle{2 Коринтян}

{\MT ДРУГЕ ПОСЛАННЄ СЬВ. АПОСТОЛА ПАВЛА

\par }{\MT ДО КОРИНТЯН.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Павел апостол Ісуса Христа, волею Божою, та Тимотей брат, церквам Божим у Коринтї з усїма сьвятими у всїй Ахаї:

\VS{2}Благодать вам і впокій од Бога Отця нашого і Господа Ісуса Христа.

\VS{3}Благословен Бог і Отець Господа нашого Ісуса Христа, Отець милосердя і Бог всякої утїхи,

\VS{4}що втїшає нас у всякому горю нашому, щоб змогли ми утїшати тих, що у всякому горю, утїшеннєм, яким утїшаємось самі від Бога.

\VS{5}Бо яко ж намножують ся страдання Христові в нас, так Христом намножуєть ся і утїшеннє наше.

\VS{6}Чи то ж ми скорбимо, то для вашого втїшення і спасення, котре звершуєть ся терпіннєм тих мук, що й ми терпимо; чи то ми втїшаємось, то для вашого утїшення і спасення.

\VS{7}І впованнє наше тверде про вас, знаючи, що як спільники ви страдання нашого, так і утїшення.

\VS{8}Бо не хочемо, браттє, щоб ви не відали про горе наше, що було нам в Азиї, що над міру і над силу тяжко було нам, так що не мали вже надїї й жити.

\VS{9}Та сами в собі присуд смерти мали, щоб не надїяти ся нам на себе, а на Бога, що підіймає мертвих,

\VS{10}котрий з такої смерти збавив нас і збавляє, і на котрого вповаємо, що й ще збавляти ме,

\VS{11}за підмогою і вашої за нас молитви, щоб за те, що нам даровано стараннєм многих, многі за нас і дякували.

\VS{12}Се бо хвала наша, сьвідченнє совісти нашої, що ми в простотї і чистотї Божій, не в мудрости тїлесній, а в благодатї Божій жили на сьвітї, більше ж у вас.

\VS{13}Не инше бо пишем вам, як або що читаєте, або розумієте; маю ж надїю, що й до кінця зрозумієте,

\VS{14}як і зрозуміли нас від части, що ми хвала вам, яко ж і ви нам у день Господа нашого Ісуса Христа.

\VS{15}І в сїй певнотї хотїв був я прийти до вас перше, щоб і другу благодать мали,

\VS{16}а через вас пройти в Македонию, і знов з Македониї прийти до вас, а ви щоб провели мене в Юдею.

\VS{17}Сього бажаючи, хиба я легким розумом що робив? або що задумую, чи по тїлу задумую, щоб було в мене то так — так, то, нї — нї.

\VS{18}Вірен же Бог, що слово наше до вас не було „так‟ і „нї‟.

\VS{19}Бо Син Божий Ісус Христос, вам нами проповідуваний, мною та Сильваном, та Тимотеєм, не був „так‟ і „нї‟, а було у Йому „так‟.

\VS{20}Бо скільки обітниць Божих, то (все) в Йому „так‟ і в Йому „амінь‟, на славу Божу через нас.

\VS{21}Той же, що утверджує нас із вами у Христа й намастив нас — Бог,

\VS{22}Він і запечатав нас, і дав задаток Духа в серцях наших.

\VS{23}Я ж сьвідком Бога призиваю на свою душу, що, щадивши вас, ще не прийшов в Коринт.

\VS{24}Не тому, що ми пануємо над вірою вашою; нї, ми помічники вашої радости, бо ви стоїте вірою.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Розсудив же я сам із собою се, щоб знов у смутку до вас не прийти.

\VS{2}Бо коли я завдаю смутку вам, то хто мене розвеселить, як не той, хто засмучений через мене.

\VS{3}І написав вам се, щоб, прийшовши не мав смутку від тих, котрими годилось би менї веселитись, певен будучи про всїх вас, що моя радість для всїх вас.

\VS{4}Бо з великого горя, і туги серця написав я вам з многими сьлїзми, не щоб ви смуткували, а щоб пізнали любов, котрої в мене пребагато до вас.

\VS{5}Коли ж хто засмутив, не мене засмутив, а від части (щоб не отягчив я) і всїх вас.

\VS{6}Доволї такому сієї кари від многих.

\VS{7}Так що напротив лучче простїть і утїште, щоб надто великий сум не пожер такого.

\VS{8}Тим же благаю вас, обявіть любов до него.

\VS{9}На те бо й писав я, щоб мати доказ од вас, чи у всьому ви слухняні.

\VS{10}Кому ж ви прощаєте, тому й я; бо й я, коли що кому простив, то ради вас перед лицем Христа,

\VS{11}щоб не подужав нас сатана; бо нам відомі задуми його.

\VS{12}Прийшовши ж у Трояду на благовістє Христове, як відчинено менї двері в Господї,

\VS{13}не мав я впокою в дусї моїм, не знайшовши Тита, брата мого; а, попрощавшись із ними, вийшов у Македонию.

\VS{14}Богу ж дяка, що завсїгди дає нам побіду в Христї, і пахощі знання свого обявляє через нас у всякому місцї.

\VS{15}Бо ми пахощі Христові Богу в тих, що спасають ся, і в тих, що погибають:

\VS{16}одним ми пахощі смерти на смерть, а другим пахощі життя на життє; та кого на се вистачить?

\VS{17}Не такі бо ми, як многі, що крамують словом Божим, а щиро, як од Бога, перед Богом, у Христї глаголемо.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Чи нам же починати знов самих себе поручати? або треба нам, як иншим, поручальних листів до вас, чи од вас поручальних (листів?).

\VS{2}Ви наше посланнє, написане в серцях наших, котре знають і читають усї люде.

\VS{3}(А й надто) ви явлені, що ви посланнє Христове через служеннє наше, написане не чернилом, а Духом Бога живого, не на камяних скрижалях, а на тїлесних скрижалях серця.

\VS{4}Надїю ж таку маємо через Христа до Бога,

\VS{5}бо ми не в силї самі від себе що думати, яко із себе; а сила наша від Бога,

\VS{6}котрий і дав нам силу бути слугами нового завіту, не букви, а духа; буква бо вбиває, а дух животворить.

\VS{7}Коли ж служеннє смерти, письмом вирізане на каміннях, було в славі, так що сини Ізраїлеві не могли дивитись на лице Мойсейове задля слави лиця його минущої,

\VS{8}як же не більше служеннє духа буде в славі?

\VS{9}Бо коли служеннє осуду — слава, то геть більше служеннє правдї багатше славою.

\VS{10}Бо й не прославилось прославлене в тій мірі, задля переважуючої слави.

\VS{11}Коли бо те, що минає, в славі, то багато більше в славі те, що пробуває.

\VS{12}Маючи оце таке впованнє, уживаємо велику волю,

\VS{13}а не яко ж Мойсей, що клав покривало на лице своє, щоб сини Ізраїлеві не дивились на конець минущого.

\VS{14}Та осьліпились думки їх: бо аж до сього дня те ж покривало в читанню старого завіту зостаєть ся невідкрите, котре в Христї зникає.

\VS{15}Нї, аж до сього дня, коли читаєть ся Мойсея, покривало на серцї їх лежить.

\VS{16}Як же обернуть ся до Господа, здіймаєть ся покривало.

\VS{17}Господь же Дух; де ж Господень Дух, там воля.

\VS{18}Ми ж усї відкритим лицем, поглядаючи як у дзеркало, на славу Господню, преобразуємось у той же образ від слави в славу, яко ж від Господнього Духа.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Тим же то, маючи се служеннє, яко же помилувані, не слабнемо,

\VS{2}а відреклись тайного в безчестю, не ходячи в лукавстві, анї хитруючи словом Божим, а явленнєм правди поручаючи себе всякій совістї чоловічій перед Богом.

\VS{3}Коли ж і закрите благовістє наше, то у погибаючих єсть закрите,

\VS{4}в котрих бог віку сього осьліпив думки їх, невірних, щоб не засияло їм сьвітло благовістя слави Христа, котрий єсть образ Бога.

\VS{5}Бо ми не себе самих проповідуємо, а Христа Ісуса Господа, себе ж самих слугами вашими Ісуса ради.

\VS{6}Бо Бог, що звелїв з темряви засияти, той засьвітив у серцях наших на просьвіченнє розуміння слави Божої в лицї Ісус-Христовім.

\VS{7}Маємо ж скарб сей у глиняних посудах, щоб премножество сили було від Бога, а не від нас.

\VS{8}У всьому горюємо, та не нарікаємо; трівожимось, та не теряємо надїї;

\VS{9}гонять нас, та ми не покинуті; повалені ми, та не погублені;

\VS{10}всякого часу мертвість Господа Ісуса на тїлї носимо, щоб і життє Ісусове в тїлї нашому являло ся.

\VS{11}Завсїди бо нас живих на смерть видають задля Ісуса, щоб і життє Ісусове являлось у смертному тїлї нашому.

\VS{12}Тим же оце смерть в нас орудує, а життє в вас.

\VS{13}Мавши той же дух віри, по писаному: Я вірував, тим і глаголав, і ми віруємо, тим і глаголемо,

\VS{14}знаючи, що хто підняв Господа Ісуса, і нас через Ісуса підійме і поставить з вами.

\VS{15}Все бо задля вас, щоб богата благодать через благодареннє многих намножувалась на славу Божу.

\VS{16}Тим то не слабнемо; нї, хоч зовнїшнїй наш чоловік млїє, та нутряний обновляєть ся день у день.

\VS{17}Бо теперішня легкота горя нашого надто над міру приготовлює нам вічню вагу слави,

\VS{18}нам, що не дивимось на видоме, а на невидоме; що бо видоме, дочасне, що ж невидоме, вічне.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Знаємо бо, як земний будинок тїла нашого розпадеть ся, ми будівлю від Бога маємо, будинок нерукотворний, вічний на небесах.

\VS{2}Бо в сьому ми стогнемо, бажаючи одягтись домівкою нашою, що з неба,

\VS{3}коли б тільки нам, і одягнувшись, нагими не явитись.

\VS{4}Бо, стогнемо отягчені, будучи в тїлї сьому, з котрого не хочемо роздягтись, а одягнутись, щоб смертне було пожерте життєм.

\VS{5}На се сотворив нас Бог, і дав нам задаток Духа.

\VS{6}Оце ж маймо духа всякого часу, знаймо, що, домуючи в тїлї, ми далеко від Господа:

\VS{7}(бо ходимо вірою, а не видїннєм.)

\VS{8}Маймо ж духа й волїймо лучче бути далеко від тїла, а домувати у Господа.

\VS{9}Тим і силкуємось, чи то будучи дома, чи далеко від дому, бути Йому любими.

\VS{10}Всїм бо нам треба явитись перед судищем Христовим, щоб прийняв кожен по тому, що заробив тїлом, чи то добре, чи лихе.

\VS{11}Знаючи оце страх Господень, пересьвідчуємо людей; Богові ж явні ми, і вповаю, що й вашим совістям обявились.

\VS{12}Не знов бо похваляємо себе перед вами, а даємо вам причину хвалитись нами, щоб мали що (відказувати) тим, що хвалять ся лицем, а не серцем.

\VS{13}Бо як ми не при собі, то (се) Богові; а як ми тверезимось (здержуємось), (се) вам.

\VS{14}Бо любов Христова вимагає від нас, судячих так, що, коли один за всїх умер, тодї всї вмерли;

\VS{15}і (що) Він умер за всїх, щоб живі нїколи більш собі не жили, а Тому, хто за них умер і воскрес.

\VS{16}Тим же ми від нинї нїкого не знаємо по тїлу; коли ж і знали по тїлу Христа, то тепер більш не знаємо.

\VS{17}Тим же, коли хто в Христї, той нове сотворіннє; старе минуло; ось стало все нове.

\VS{18}Усе ж від Бога, що примирив нас із собою через Ісуса Христа, і дав нам служеннє примирення,

\VS{19}яко ж бо Бог був у Христї, примиряючи сьвіт із собою, не полїчуючи їм провин їх, і положив у нас слово примирення.

\VS{20}Замість Христа оце ми посли, і наче Бог благає (вас) через нас; ми просимо вас замість Христа: примиріть ся з Богом.

\VS{21}Бо Він Того, хто не знав гріха, за нас гріхом зробив, щоб ми були праведностю Божою в Йому.




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}Помагаючи ж (Йому), благаємо вас, щоб ви марно благодать Божу не приймали.

\VS{2}(Бо глаголе: Приятного часу вислухав я тебе, і в день спасення поміг тобі. Ось тепер пора приятна, ось тепер день спасення.)

\VS{3}Нїякого нї в чому не даємо спотикання, щоб не було ганене служеннє,

\VS{4}а у всьому показуючи себе яко слуг Божих: у великому терпінню, в горю, в нуждах, в тїснотах,

\VS{5}в ранах, в темницях, в бучах, у працях, у недосипаннях, у постах,

\VS{6}в чистотї, в знанню, в довготерпінню, в добростї, в сьвятому Дусї, в любові нелицемірній,

\VS{7}в словах правди, в силї Божій, із зброєю праведности в правій і лївій,

\VS{8}славою і безчестєм, ганьбою і хвалою; яко дуросьвіти, та правдиві;

\VS{9}яко незнані, та познані; яко вміраючі, і ось ми живі; яко карані, та не повбивані;

\VS{10}яко сумні, а завсїди веселі; яко вбогі, многих же збогачуючі; яко нїчого немаючі, а все держучи.

\VS{11}Уста наші відкрились до вас, Коринтяне; серця наші розпросторились.

\VS{12}Не стїснені ви в нас, а тїснитесь в утробах ваших.

\VS{13}Такою ж нагородою (кажу вам, як дїтям) розпросторітесь і ви.

\VS{14}Не ходїть у жадному ярмі з невірними; яке бо товаришуваннє праведности і беззаконня, і яка спільність сьвітла з темрявою?

\VS{15}Яка ж згода в Христа з Велиялом? або яка часть вірному з невірним?

\VS{16}І яка згода церкви Божої з ідолською? бо ви церква Бога живого, яко ж рече Бог: вселю ся в них, і ходити му; і буду їм Бог, а вони будуть менї люде.

\VS{17}Тим же вийдїть із між них, і відлучіть ся, глаголе Господь, і до нечистого не приторкайтесь; і я прийму вас,

\VS{18}і буду вам за отця, а ви будете менї за синів і дочок, глаголе Господь Вседержитель.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}Мавши оце сї обітування, любі (мої), очищуймо себе від усякої нечистї тїла і духа, звершуючи сьвятість у страсї Божому.

\VS{2}Зрозумійте нас: ми нїкого не скривдили, нїкого не зопсували, нї з кого не здирали.

\VS{3}Не на осуд глаголю; бо попереду сказав я, що в серцях наших ви (такі), щоб умирати з вами і жити.

\VS{4}Велика сьмілость моя до вас, велика похвала менї за вас; сповнив ся я утїхою; надто багатий я радощами у всякому горю нашому.

\VS{5}Бо, й як прийшли ми в Македонию, нїякого впокою не мало тїло наше, у всьому бідуючи: осторонь боротьби, в серединї страхи.

\VS{6}Та Бог, що втїшає смиренних, утїшив нас приходом Титовим,

\VS{7}не тільки ж приходом його, та й утїшеннєм, котрим утїшив ся про вас, оповідуючи ваше бажаннє, ваше риданнє, вашу прихильність до мене, так що я вельми зрадував ся.

\VS{8}Бо хоч я й засмутив вас посланнєм, не каюсь, хоч і каяв ся; бачу бо, що те посланнє, хоч і на час, засмутило вас.

\VS{9}Тепер я радуюсь, не тому, що ви засмутились були, а тому, що смуткували на покаяннє; засмутились бо ви по Бозї, щоб нї в чому не було вам шкоди від нас.

\VS{10}Бо смуток по Бозї нерозкаяне покаяннє на спасеннє робить; смуток же сьвіта сього смерть робить.

\VS{11}Ось бо се саме, що по Бозї смуткували, яке велике зробило в вас дбаннє, а (яке) оправданнє, а жаль, а страх, а бажаннє, а ревність, яке (відомщеннє)! У всьому показали ви, що чисті в сьому дїлї.

\VS{12}А хоч і писав я вам, то не задля того, хто скривдив, і не задля того, хто скривджений, а щоб явилось у вас дбаннє наше про вас, перед Богом.

\VS{13}Того ж то втїшились ми втїшеннєм вашим; а й надто більш зрадїли радістю Титовою, що заспокоїв ся дух його від усїх вас.

\VS{14}Бо коли я хваливсь йому чим про вас, то не осоромив ся; а, як усе по правдї говорили ми вам, так і хвала наша перед Титом правдивою була.

\VS{15}Серце ж його ще більш до вас (прихиляєть ся), згадуючи послух усїх вас, з яким страхом і трепетом прийняли його.

\VS{16}Радуюсь оце, що у всьому можу звіритись вам.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}Даємо ж вам знати, браттє, про благодать Божу, дану церквам Македонським,

\VS{2}що у великому допустї горя наддостаток радощів їх, і до глибини убожество їх достаткувало багацтвом щирости їх.

\VS{3}Бо вони по силї — се я сьвідкую — і над силу доброхітні.

\VS{4}З великим благаннєм благали нас прийняти дар і товаришуваннє (спільність) в служенню сьвятим.

\VS{5}І не, яко ж ми надїялись, а оддали себе перш Господеві, та й нам, волею Божою;

\VS{6}тим то ми вблагали Тита, щоб, яко ж перше почав, так і скінчив у вас благодать сю.

\VS{7}А ви, яко ж у всьому достаткуєте вірою, і словом, і знаннєм, і всяким дбаннєм, і любовю вашою до нас, щоб і в сїй благодатї достаткували.

\VS{8}Не повелїваючи глаголю, а через дбаннє инших хочу допевнитись в щиростї вашої любови.

\VS{9}Знаєте бо благодать Господа нашого Ісуса Христа, що задля вас зʼубожів, бувши багатим, щоб ви убожеством Його збагатились.

\VS{10}І в сьому даю раду: се бо вам на користь, котрі не тільки робити, та й хотїти перш почали від торішнього лїта.

\VS{11}Тепер же і кінчіть роботу, щоб яко ж була охота хотїти, так щоб і скінчили по спромозї.

\VS{12}Бо коли в кого є охота, то вона приятна по тому, як хто має, а не по тому, як хто не має.

\VS{13}(Нехай) бо не (буде) иншим одрада, а вам горе, а по рівнотї:

\VS{14}в теперешнїй час ваш достаток про їх недостаток, щоб і їх достаток був про ваш недостаток, щоб була рівнота,

\VS{15}яко ж писано: хто (назбирав) багато, не надто мав, і хто мало, не мав недостатку.

\VS{16}Дякуємо ж Богові, що дав таке щире дбаннє про вас у серце Титу.

\VS{17}Бо благаннє таки прийняв, та й, бувши прихильнїщим своєю охотою, вийшов до вас.

\VS{18}Послали ж ми з ним і брата, котрого похвала в євангелию по всїх церквах.

\VS{19}Не тільки ж се; а він і вибраний від церков товариш наш з сією благодаттю, що нею служимо на славу самого Господа й на одраду вашу,

\VS{20}остерегаючись того, щоб хто не дорікав нам достатком сїм, котрим ми служимо,

\VS{21}промишляючи про добре не тільки перед Богом, та й перед людьми.

\VS{22}Послали ж з ними брата нашого, про котрого ми допевнились, що він у многому дуже пильний, тепер же він ще пильнїщий, у великій надїї на вас.

\VS{23}Що до Тита, то він мій товариш і помічник про вас; що до братів наших, вони посланники церков, слава Христова.

\VS{24}Покажіть же доказ любови вашої і хвалення нашого вами перед ними й перед лицем церков.




\par }\Chap{9}{\PP \VerseOne{1}Про служеннє ж сьвятим злишнє менї писати вам:

\VS{2}бо я знаю охоту вашу, котрою про вас хвалюсь Македонянам, що Ахая приготовилась від торішнього лїта, і ваша ревність заохотила многих.

\VS{3}Післав же я братів, щоб похвала наша, що єсть про вас, не зробилась марна в сьому случаї, щоб, яко ж казав я, ви були готові,

\VS{4}щоб, як прийдуть зо мною Македоняне та знайдуть вас неготових, ми (щоб не сказати ви) не осоромились, сією сьмілостю хвальби.

\VS{5}Оце ж надумавсь я, що треба вблагати браттє, нехай попереду пійдуть до вас, і заздалегідь наготовлять сей дар ваш, про котрий наперед звіщено, що він готовий, так як дар, а не як здирство.

\VS{6}Оце ж: хто сїє скупо, скупо й жати ме; а хто сїє в дарах, в дарах і жати ме.

\VS{7}Кожен (давай), яко ж постановляє в серцї, не з жалю або з примусу; веселого бо дателя любить Бог.

\VS{8}Силен же Бог всякою благодаттю збогатити вас, щоб у всьому всякого часу всякий достаток маючи, збагачувались ви всяким добрим дїлом,

\VS{9}(яко ж писано: Розсипав, дав убогим; праведність його пробуває по вік.

\VS{10}Хто ж дає насїннє сїючому, подасть і хлїб на їжу, і намножить насїннє ваше і зростить засїви праведности вашої),

\VS{11}щоб у всьому збагатились на всяку щирість, котра через нас робить подяку Богу.

\VS{12}Бо порядкуваннє служення сього не тільки сповняє недостатки сьвятих, а також достаткує многими подяками Богові.

\VS{13}Дознавши служення сього, прославляють вони Бога за покірне визнаваннє ваше благовістя Христового, і за щирість общення з ними і з усїма,

\VS{14}і молять ся за вас, прихиляючись до вас задля превеликої благодати Божої в вас.

\VS{15}Дяка ж Богові за невимовний дар Його.




\par }\Chap{10}{\PP \VerseOne{1}Сам же я Павел благаю вас лагідностю і тихостю Христовою, а що в вічі смиренний між вами, а, не будучи між вами, сьміливий проти вас;

\VS{2}благаю ж, щоб, бувши між вами, не бути сьміливим з тією певнотою, якою думаю осьмілитись проти деяких, що думають про нас, нїби ми ходимо по тїлу.

\VS{3}Бо ходячи в тїлї, не по тїлу воюємо:

\VS{4}(бо зброя воювання нашого не тїлесна, а сильна Богом на зруйнованнє твердинь,)

\VS{5}руйнуючи видумки і всяку висоту, що встає проти знання Божого, і займаючи в полонь усякий розум на послух Христу,

\VS{6}і будучи на поготові помститись над усяким непослухом, як сповнить ся ваш послух.

\VS{7}Хиба ви на лице дивитесь? Коли хто певен у собі, що він Христів, нехай знов по собі думає так, що, як він Христів, так і ми Христові.

\VS{8}Бо коли б я ще більш хвалив ся властю нашою, що дав нам Господь на збудуваннє, а не на зруйнуваннє ваше, то не осоромив ся б.

\VS{9}(Та) щоб не здаватись, наче б лякав вас посланнями, —

\VS{10}бо послання (його) скажуть, важкі і кріпкі, а присутність тїла немочна і слово мизерне, —

\VS{11}такий нехай се знає, що які ми словом у посланнях, не бувши (між вами), такі ми й дїлом, бувши (між вами).

\VS{12}Бо не сьміємо прилїчувати або рівняти себе до деяких, що самі себе хвалять; ті, що самі в собі себе міряють і порівнюють самих себе, не розуміють.

\VS{13}Ми ж не без міри хвалити мемось, а по мірі мірила, що відмірив нам Бог, (яко) міру, щоб досягти і до вас.

\VS{14}Ми бо не так, як би не досягнувши вас, над міру простираємось; бо аж і до вас досягли благовістєм Христовим.

\VS{15}Не без міри хвалимось чужою працею, маючи надїю, що, як виросте віра ваша, то звеличимось і ми по мірилу нашому надто,

\VS{16}щоб і дальше вас благовіствувати, і не хвалитись над тим, що чужим мірилом приготовлене.

\VS{17}Хто ж хвалить ся, нехай у Господї хвалить ся.

\VS{18}Бо не той певний, хто сам себе хвалить, а кого Господь похваляє.




\par }\Chap{11}{\PP \VerseOne{1}Ой коли б ви трохи потерпіли моє безумство! а таки потерпите мене.

\VS{2}Бо я ревную про вас ревностю Божою; я бо заручив вас одному мужові, щоб чистою дївою привести перед Христа.

\VS{3}Бою ся ж, щоб, як змій Єву обманив лукавством своїм, так не попсувались думки ваші, (одвернувши) від простоти в Христї.

\VS{4}Бо коли ж хто, прийшовши, иншого Христа проповідує, котрого ми не проповідували, або духа иншого ви приймаєте, котрого не прийняли, або инше благовістє, котрого не одержали; то ви були б дуже терпіливі.

\VS{5}Думаю бо, що я нїчим не зоставсь позаду переднїх апостолів.

\VS{6}Хоч бо я й неук словом, та не розумом; нї, ми знані у всьому між вами.

\VS{7}Або гріх я зробив, себе смиряючи, щоб ви пійшли вгору, бо даром благовістє Боже проповідував вам?

\VS{8}Од инших церков брав я, приймаючи плату, на служеннє вам;

\VS{9}і, прийшовши до вас, та й бувши в недостатку, не був я нїкому важким; бо недостаток мій сповнили брати мої, що прийшли з Македониї; та й у всьому я хоронив себе, щоб не бути вам важким, і хоронити му.

\VS{10}(Як) істина Христова є в менї (так вірно), що похвала ся не загородить ся від мене в сторонах Ахайських.

\VS{11}Чого ж? хиба, що не люблю вас? Бог знає (те).

\VS{12}Що ж роблю, те й робити му, щоб відтяти причину тим, що хочуть причини, щоб чим хвалять ся, (у тому) показались як і ми.

\VS{13}Бо такі лжеапостоли, робітники лукаві, прикидають ся апостолами Христовими.

\VS{14}І не диво: сам бо сатана прикидаєть ся ангелом сьвітлим.

\VS{15}Не велика ж річ, коли й слуги його прикидають ся слугами правди. Конець їх буде по дїлам їх.

\VS{16}Знов глаголю: щоб нїхто не вважав мене за безумного; коли ж нї, хоч яко безумного мене прийміть, щоб хоч трохи менї похвалитись.

\VS{17}А що глаголю, не глаголю по Господї, а мов би в безумстві, у сїй певнотї похвали.

\VS{18}Яко ж бо многі хвалять ся по тїлу, то й я хвалити мусь.

\VS{19}Радо бо терпите безумних, розумними бувши.

\VS{20}Терпите бо, як хто підневолює вас, як хто жере (вас), як хто обдирає (вас), як хто величаєть ся, як хто бє вас у лице.

\VS{21}Робом досади глаголю, так нїби ми знемоглись. Коли ж у чому хто осьмілюєть ся (у безумстві глаголю), то й я осьмілююсь.

\VS{22}Вони Євреї? І я. Вони Ізраїльтяне? І я. Вони насїннє Авраамове? І я.

\VS{23}Христові слуги? (безумствуючи глаголю) я більше: В працях премного, в ранах без міри, у темницях пребагато, при смерти почасту.

\VS{24}Од Жидів пять раз по сорок без одного прийняв я.

\VS{25}Тричі киями бито мене, а один раз каменовано; тричі розбивав ся корабель, ніч і день пробув я в глибинї;

\VS{26}у дорогах почасту, у бідах (на) водї, у бідах (од) розбійників, у бідах од земляків, у бідах од поган, у бідах у городї, у бідах у пустинї, у бідах на морі, у бідах між лукавими братами;

\VS{27}у працї і в журбі, почасту в недосипанню, в голодї і жаждї, в постах часто, в холодї й наготї.

\VS{28}Опріч того, що осторонь, налягає на мене щоденна журба про всї церкви.

\VS{29}Хто знемогає, щоб і я не знемогав? Хто блазнить ся, щоб і я не горів?

\VS{30}Коли хвалитись треба, то хвалити мусь тим, що від немочі моєї.

\VS{31}Бог, Отець Господа нашого Ісуса Христа, будучи благословен на віки, знає, що я не обманюю.

\VS{32}У Дамаску царський намістник Арета, стеріг город Дамащан, хотївши піймати мене;

\VS{33}і віконцем у коші спущено мене по стїнї, і втік я з рук його.




\par }\Chap{12}{\PP \VerseOne{1}Не користь же менї хвалитись, та перейду до видїння і одкриття Господнього.

\VS{2}Я знаю чоловіка в Христї перед чотирнайцятьма лїтами (чи в тїлї, не знаю, чи без тїла, не знаю; Бог знає), підхопленого аж до третього неба.

\VS{3}І знаю такого чоловіка (чи в тїлї, чи без тїла, не знаю; Бог знає),

\VS{4}що був підхоплений у рай, і чув він слова невимовні, що не можна чоловікові промовити.

\VS{5}Таким хвалити мусь; собою ж не хвалити мусь, а тільки немощами моїми.

\VS{6}Коли бо я схочу хвалитись, не буду безумний, бо говорити му правду; та вдержуюсь, щоб хто мене не вважав над те, чим бачить мене або чує що від мене;

\VS{7}І, щоб превеликими відкриттями надто не величатись менї, дано менї колючку в тїло, ангела сатану, нехай бє мене в лице, щоб не величав ся.

\VS{8}Про него тричі Господа благав я, щоб відступив від мене.

\VS{9}Та Він сказав менї:
{\WJ{Доволї з тебе благодати моєї, сила бо моя в немощі звершується.}} Найлюбіще ж оце лучче хвалитись менї немощами моїми, щоб вселилась у мене сила Христова.

\VS{10}Тим любо менї в немочах, докорах, нуждах, гоненнях, тїснотах за Христа; коли бо я немочний, тодї я сильний.

\VS{11}Я зробивсь безумним хвалячись; ви мене примусили; бо треба, щоб я був хвалений од вас; нїчим бо я негірший од найперших апостолів, хоч я й нїщо.

\VS{12}Справдї ознаки апостола стались між вами у всякому терпінню, в ознаках, чудесах і силах.

\VS{13}Що бо єсть, чим вас упослїджено перед иншими церквами? хиба тим, що я сам не був вам важким? Простїть менї сю кривду.

\VS{14}Ось утретє готов я прийти до вас, і не буду важким вам, бо не шукаю вашого, а вас; бо не дїтям треба для родителїв скарбувати, а родителям для дїтей.

\VS{15}Менї ж найлюбіщ буде втрачуватись і втрачувати себе за душі ваші; хочь вельми вас люблячи, я менше люблений вами.

\VS{16}Нехай же буде так, що я не отягчив вас; та може, бувши хитрим, підступом обдирав вас?

\VS{17}Хиба кого посилав я до вас і через него покористувавсь од вас?

\VS{18}Ублагав я Тита, й разом з ним послав брата. Хиба покористувавсь чим од вас Тит? Чи не тим же духом ходили ми? не тими ж слїдами?

\VS{19}Хиба думаєте знов, що оправдуємось перед вами? Перед Богом у Христї глаголемо; усе ж, любі, на ваше збудуваннє.

\VS{20}Боюсь бо, щоб инодї прийшовши, не знайшов вас не такими, як хочу, і щоб ви не знайшли мене таким, якого не хочете: щоб инодї (не було) змагання, зависти, досад, сварок, пересудів, нашептів, пихи, безладу;

\VS{21}щоб, як прийду знов, не принизив мене Бог мій між вами, і щоб не оплакував многих, що перше згрішили, та й не покаялись у нечистотї, й блудї, й розпустї, що коїли.




\par }\Chap{13}{\PP \VerseOne{1}Се вже втретє йду до вас. При устах двох сьвідків або трох стане кожне слово.

\VS{2}Наперед казав я вам і наперед кажу, мов би був перед вами вдруге, і тепер, не бувши між вами, пишу до тих, що перше згрішили, і до всїх инших, що, як прийду знов, то не пощаджу:

\VS{3}бо ви шукаєте в менї доказу глаголючого в менї Христа, котрий до вас не немочний, а потужний в вас.

\VS{4}Бо хоч і розпято Його від немощі, та живий Він од сили Божої. Бо хоч і ми немочні в Йому, та жити мемо з Ним од сили Божої в вас.

\VS{5}Самих себе розбирайте, чи ви в вірі; самих себе вивідайте. Чи то ж не знаєте себе самих, що Ісус Христос у вас єсть? Хиба тільки, що ви недостойні.

\VS{6}Сподїваю ся ж, що зрозумієте, що ми не недостойні.

\VS{7}Молю ся ж Богу, щоб ви не зробили нїякого зла, не щоб ми хвальними явили ся, а щоб ви добре зробили, а ми яко нехвальні були.

\VS{8}Нїчого бо не можемо проти правди, а за правду.

\VS{9}Радуємось бо, коли ми немочні, ви ж сильні; про се ж і молимо ся на звершеннє ваше.

\VS{10}Тим то й не бувши між вами, пишу, щоб бувши між вами не зробив безʼощадно по властї, котру дав менї Господь на збудованнє, а не на руйнованнє.

\VS{11}На останок, браттє, радуйте ся, звершуйтесь, утїшайтесь, те ж саме думайте, мирно живіть, то й Бог любови й миру буде з вами.

\VS{12}Витайте один одного цїлуваннєм сьвятим. Витають вас, усї сьвяті.

\VS{13}Благодать Господа Ісуса Христа і любов Божа, і причастє сьвятого Духа з усїма вами. Амінь.


\par }{\SH Друге до Коринтян писано з Филип Македонських через Тита та Луку.\par }
