\NormalFont\ShortTitle{КНИГА ПРИПОВІСТОК СОЛОМОНОВИХ}

{\MT КНИГА ПРИПОВІСТОК СОЛОМОНОВИХ.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Приповістї Соломона Давиденка, царя Ізраїлського,

\VS{2}Щоб познати премудрість і науку та зрозуміти слова розсудні;

\VS{3}Щоб присвоїти собі вправу в розважуваннї, правосудї, в судї та правостї;

\VS{4}Щоб подати простакам понятливість, а молодикові знаннє й обачність;

\VS{5}Щоб мудрий вислухав і став іще мудрійшим, а розумний щоб знайшов мудрі ради;

\VS{6}Щоб нам второпати всяку приповість і замотану мову, слова мудрих та загадки їх:

\VS{7}Почин премудростї — Господень страх; безумні нехтують і розум і науку.

\VS{8}Слухай, мій сину, науки батька твого, й не відкидай материного заповіту;

\VS{9}Бо гарний се вінок на голову твою й прикраса на шию тобі.

\VS{10}Сину мій! як будуть надити тебе ледачі люде, не слухай їх;

\VS{11}Як скажуть: Ось ходїм, засядемо, щоб убити, заляжемо на чесного — безвинного,

\VS{12}Проковтнемо його живого, мов безодня, — цїлого, мов би провалився в пропасть;

\VS{13}Награбимо добра ми всякого в його, сповнимо доми свої хижим лупом;

\VS{14}Жереб на твою пайку кидати меш разом із нами, спільний склад буде в нас усїх, —

\VS{15}Мій сину! не ходи по одній з ними дорозї, зупини ногу твою на їх стежцї,

\VS{16}Бо ноги їх біжять до злого, і кваплять на пролив крові.

\VS{17}Шкода ж бо ставити в очах всїх птиць сїла;

\VS{18}Вони ж чигають на власну кров, і складають зраду проти своїм душам.

\VS{19}Ось такі дороги всїх тих, що ласі на чуже добро: воно відбирає життє тим, що його загарбали.

\VS{20}Премудрість говорить по улицях, піднімає свій голос по майданах;

\VS{21}Вона проповідає по головних зборищах, у ввіходах до міських воріт промовляє, говорючи:

\VS{22}Доки ж вам, ви невіжі, люба буде темнота? доки, ви дурні, кохати метесь в дурнотї? доки нетямущим буде знаннє противне?

\VS{23}Приникнїть ід мойму картанню: Ось я пролию на вас мого духа, звіщу вам слова мої.

\VS{24}Я звала вас, а ви не слухали, я руку простягала, та не було, хто б уважав;

\VS{25}Моєю радою ви гордували й докорів моїх не приняли.

\VS{26}За те ж і я насьміюся з вашої погибелї, і радїти му, як найде страх на вас;

\VS{27}Як прийде на вас переляк, мов та буря, й біда, мов хуртовина, пронесеться над вами; коли обгорне вас смуток і тїснота.

\VS{28}Тодї кликати муть мене, — та не озовуся; з досьвітку шукати будуть, — та не знайдуть мене.

\VS{29}За те, що знаннє ви зненавидїли й страху Божого не прийняли,

\VS{30}Що не схотїли слухати моєї ради, погордували докорами моїми;

\VS{31}За се їсти муть плоди вчинків своїх та переситяться химерами своїми.

\VS{32}Так, упрямість невіжів убє їх і байдужність дурних погубить їх;

\VS{33}Хто ж послухає мене, той буде жити безпечно й спокійно, не лякаючись лиха.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Мій сину! коли приймеш слова мої й заповідї мої ховати меш у себе,

\VS{2}Коли слух твій вчиниш уважним на мудрість, і наклониш своє серце до роздумовання;

\VS{3}Коли ти знаннє звати меш до себе й покликувати за розумом;

\VS{4}Коли будеш шукати його, так як срібла, й докопуватись його, як скарбу, —

\VS{5}Тодї зрозумієш страх Господень і знайдеш пізнаннє Бога.

\VS{6}Бо тільки Господь дає премудрість і з його уст виходить знаннє й розум.

\VS{7}Він праведним приховує спасеннє, він заслоняє тих, що ходять в невинностї;

\VS{8}Він стежки правди наглядає й береже дороги сьвятих своїх.

\VS{9}Тодї ти спізнаєш правду й правосуд і всяку путь праву та добру.

\VS{10}Коли премудрість ввійде в серце тобі, а знаннє над усе душі твоїй любійше буде,

\VS{11}Тодї обачність оберегати ме тебе, й розум буде на сторожі у тебе,

\VS{12}Щоб від стежок тебе ледачих урятувати, й від чоловіка кривоязикого,

\VS{13}Від тих, що праві шляхи покинули й путьми у темряві блукають;

\VS{14}Від тих, що радїють злу й ледарством веселяться,

\VS{15}Що шляхи їх криві та що блукають по стежках своїх;

\VS{16}Та щоб урятувати тебе від жони чужої, від жони другого, що солодко промовляє,

\VS{17}Що друга юностї своєї понехала й Божий заповіт забула.

\VS{18}Дім її веде до смертї, а стежки її до мерцїв у пеклї;

\VS{19}Нїхто, хто завернув до такої, не вертається вже й не ступить на жизняну дорогу.

\VS{20}Оце ж ступай дорогою добрих і держись стежок, якими праведні ходять.

\VS{21}Бо тілько праведні наслїдять займанщину, й вікувати муть на нїй вік чисті серцем;

\VS{22}Ледачі же витрачені будуть із землї, і зрадники будуть викоренені з неї.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Мій сину! памятай, чого я тебе навчаю, й ховай заповідї мої в серцї.

\VS{2}Бо з ними жити меш на сьвітї довголїтен, і спокій принесуть вони тобі.

\VS{3}Нехай любов тебе не кидає та правда; носи на шиї їх і напиши на таблицї серця твого, —

\VS{4}А станешся любим і приятним і Богові й людям.

\VS{5}Надїйсь на Господа всїм серцем твоїм і не покладайся на власний твій розум.

\VS{6}У всїх стежках твоїх думай про його, а він простувати ме шляхи твої.

\VS{7}Премудрим сам себе не величай у думцї; бійся Господа й остерегайсь лихого.

\VS{8}За се пошле тобі у тїло він здоровлє й силу в костї твої.

\VS{9}Шануй Господа приносами з майна твого й з первоплодів усього, що Бог тобі зародить,

\VS{10}А набиті будуть гумна твої і тискарнї в тебе будуть переливатись молодим вином.

\VS{11}Кар Господнїх не відкидай, мій сину, й не вважай собі за тягар картання його;

\VS{12}Кого бо любить Господь, того він і карає, і ласкавий він до того, як отець до сина свого.

\VS{13}Блажен той чоловік, що придбав собі мудрість, і чоловік, що вмів добитися до знання.

\VS{14}Бо набуток се лїпший як набуток срібла, і хісна з його більш як із золота.

\VS{15}Коралї дорогі, да не такі як мудрість, і нїчо з того, що ти бажаєш, не зрівняєся з нею.

\VS{16}В правій руцї в неї — життє на сьвітї довге, а в лївій у неї — багацтво й слава.

\VS{17}Усї шляхи її — шляхи приятні, і всї стежки її — задоволеннє (серця).

\VS{18}Вона — деревом життя про тих, хто її здобуде, й щасна доля тих, хто її держиться.

\VS{19}Премудростю Господь поставив землю, а розумом утвердив небо.

\VS{20}Його премудростю створились (морські) безоднї, і хмари кроплять росою.

\VS{21}Мій сину! не спускай їх із очей твоїх; ховай розум і розумную обачність.

\VS{22}Вони будуть жизнею душі твоїй і окрасою шиї в тебе.

\VS{23}Тодї ходити меш безпечно дорогою твоєю, й нога твоя не спіткнеться.

\VS{24}Коли лягати меш — не будеш боятись, а коли заснеш, — сон твій солодкий буде.

\VS{25}Не злякаєшся наглого страху, анї пагуби від безбожників, як на тебе спаде;

\VS{26}Бо Господь буде надїєю тобі, й стерегти ме, щоб за ногу не спіймався.

\VS{27}У нуждї помогти бідасї не одхиляйся, коли рука твоя здолїє се зробити.

\VS{28}Не говори твойму ближньому: Йди собі й прийди знов, завтра дам тобі, коли маєш при собі. (Бо не знаєш, що принесе день завтрішнїй.)

\VS{29}Не мисли зла тому, хто безпеч із тобою живе.

\VS{30}Не сварись із чоловіком, не маючи причини, як він тобі не заподїяв злого.

\VS{31}Не завидуй чоловікові, що поступає напастливо, й не вибирай для себе дороги його;

\VS{32}Бо гидує Господь переворотним, а з праведними у нього спільність.

\VS{33}Господнє прокляттє на домівцї безбожних, а праведних житло він благословить.

\VS{34}З недовірків Господь сьміється, покірним же дає він благодать.

\VS{35}Розумні одержать славу, а тих, що без ума, ганьба окриє.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Слухайте, дїти, науку (мою) отецьку, і пильнуйте, щоб набіратись розуму;

\VS{2}Бо я добру науку даю вам; не покидайте ж того, що заповідаю вам.

\VS{3}Я ж бо й сам був у панотця мого любимою дитиною, й неначе єдиною у неньки моєї.

\VS{4}І вчив мене панотець і мовляв менї: Вдержуй слова мої в серцї; допильновуй наказів моїх і жий (щасливо).

\VS{5}Набірайся премудростї, набувай розуму; не забувай сього й не відхиляйся від речей з уст моїх.

\VS{6}Держися її, а буде вона охороною тобі; люби її, а буде вона обороною твоєю.

\VS{7}Головна се річ — мудрість: здобувай премудрість, і всїм, що маєш, набувай розуму.

\VS{8}Над усе цїнуй її, а вона підійме тебе високо; вона до честї доведе тебе, як пригорнешся до неї;

\VS{9}Вона вінцем ласк зʼукрасить голову твою, — придбає тобі пишний вінок.

\VS{10}Слухай, сину мій, і приймай слова мої, а умножаться лїта життя твого.

\VS{11}Я тебе наставляю на дорогу мудростї, проводжу тебе по стежках незаблудних.

\VS{12}Пійдеш ними, — не тїсно нозї твоїй буде, побіжиш — і не спотикнешся.

\VS{13}Держись цупко моєї науки, не занедбовуй, допильновуй її, бо вона життє твоє.

\VS{14}Не ходи стежкою безбожних і не любуйся дорогою лихих.

\VS{15}Покинь її, не ходи нею, відхиляйся від неї й простуй собі мимо;

\VS{16}Бо вони й не заснуть, як щось лихого не вчинять; сон покине їх, як не підставлять ноги кому небудь;

\VS{17}Бо вони їдять хлїб беззаконностї, а вино попивають (з добра), що насильством придбали.

\VS{18}Стежка праведних — се та зоря, що зорить рано вранцї, і сьвітить яснїйше та яснїйше аж до повного дня.

\VS{19}А путь безбожників — темна темрява; вони не знають, де їм доведеться спіткнутись.

\VS{20}Сину! слухай слова мої з увагою пильно, прихиляй твоє ухо до того, що я промовляю;

\VS{21}Не давай їм з очей твоїх зникнути; заховай їх у самій серединї в серцї твойму.

\VS{22}Бо життє вони для того, хто їх знайде, і здоровлє для всього тїла його.

\VS{23}Бережи твоє серце, мій сину, над усе, що бережеться, бо з нього виходить усе, чим живемо.

\VS{24}Відкидай від себе лукавство уст, і зрадливість язика держи оддалїк від себе.

\VS{25}Очі твої нехай просто позирають, і війки твої нехай справляються впрост навперед тебе.

\VS{26}Обдумуй стежку ногам твоїм, і всї ходи (вчинки) твої нехай будуть постійні.

\VS{27}Не звертай нї праворуч нї лїворуч, і держи твою ногу від зла далеко.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Мій сину! слухай уважно мудростї моєї і прихиляй ухо твоє до розуму мого,

\VS{2}Щоб заховав собі розсудок, та щоб уста твої хоронили розум. Не слухай хитрощів женщини;

\VS{3}Мед бо тече з уст чужої жінки, маснїйша над оливу бесїда в неї;

\VS{4}Та наслїдки від неї, як полин, гіркі, й гострі, як той меч обосїчний.

\VS{5}Ноги її простують до смертї, ступнї її доходять до безоднї.

\VS{6}Як би ти захотїв слїдити за стежкою життя її, то (побачиш, що) дороги її — се манівцї, й ти не розізнаєш їх.

\VS{7}Тим то, дїти мої, слухайте мене й не відхиляйтеся від мови з уст моїх.

\VS{8}Держи дорогу свою далеко од неї, й до дверей її домівки не наближуйсь,

\VS{9}Щоб здоровля твого не оддав другій людинї й лїт твоїх мучителеві;

\VS{10}Щоб ти не годував чужих твоїм достатком, та щоб твої труда в чужий дом не переходили.

\VS{11}Навпослї ти будеш стогнати, як тїло твоє й снага твоя вичерпаєсь, —

\VS{12}Та й скажеш: О, чом же я ненавидїв науку, а серце моє не зважало на впоминання;

\VS{13}Чому я не слухав голосу вчителїв моїх, не нахиляв уха мого до наставників моїх;

\VS{14}Ось я трохи що не попав у всяке зло посеред збору й громади!

\VS{15}Пий воду з твоєї криницї, тую, що тече з власного колодязя.

\VS{16}Нехай джерела твої не розливаються по улицях, потоки твої по майданах;

\VS{17}Нехай вони тобі одному належать, а не чужим тобі.

\VS{18}Нехай тобі благословене буде джерело твоє, — і втїшайсь другинею молодощів твоїх,

\VS{19}Мов ланею любою, мов серною красною; її груди нехай впоюють тебе по всяк час, в любощах її кохайся заєдно.

\VS{20}Про що тобі, мій сину, лакомитись на чужу, й горнутись до грудей сторонньої?

\VS{21}Бо в Господа людські путї перед очима; він міряє всї стежки його.

\VS{22}Безбожника його ж безбожество вловляє, і в путах гріха свого седить він.

\VS{23}Він умирає без науки й в безумі свойму теряєсь.




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}Мій сину! коли ти за ближнього твого поручився й дав руку твою за другого, —

\VS{2}То ти звязав себе словами з власних уст твоїх, обіцянкою сам собі сїло накинув.

\VS{3}Вчини ж, мій сину, ось що, щоб звільнити себе, — бо ти попався в руки ближньому твому: йди, впади йому, твойму ближньому, в ноги;

\VS{4}Не дай твоїм очам нї сну, анї задрімати — війкам твоїм;

\VS{5}Рятуй себе, як серна, з руки, як пташка з рук птахоловця.

\VS{6}Йди, лїнивий, до мурашки, приглянься її дїланню, й навчись розуму.

\VS{7}Нема отамана у неї, нї наставника, нї зверхника;

\VS{8}А лїтом готує вона хлїб собі, збірає в жнива корм свій.

\VS{9}Докіль спати меш, лїнивче? коли ти встанеш зо сну твого?

\VS{10}Не довго поспиш, не довго дрімати меш, не довго полежиш, згорнувши руки;

\VS{11}А прийде, як волоцюга, біднота на тебе, й недоля твоя, мов той сїпака.

\VS{12}Чоловік лукавий, чоловік безбожний ходить із льживими устами;

\VS{13}Моргає він очима, потирає ногами, дає знаки палцями своїми;

\VS{14}У серцї ж у його омана; він придумує лихо по всяк час, розсїває незгоду.

\VS{15}За се нагло прийде погибель на него, буде, як стій, розбитий — без рятунку.

\VS{16}От шестеро речей, ненавидних у Бога, ба семеро, гидких душі його:

\VS{17}Се очі горді, язик, що лжу сплїтає, руки, що кров безвинну проливають,

\VS{18}Серце, що кує лихі задуми, ноги, що біжять сквапно до злого,

\VS{19}Се сьвідок, що ясить-видумує неправду, та незгоду між братами розсїває.

\VS{20}Храни, мій сину, що твій батько заповідає, й материної науки не цурайся;

\VS{21}На серцї їх собі по всї часи навяжи, повісь собі їх на шиї.

\VS{22}Як ходиш ти, нехай дорогу тобі вказують; як ти лежиш і спиш, нехай тебе чатують:

\VS{23}Бо заповідь — се твій сьвітильник, навчаннє — се сьвітло, дорога ж до жизнї — се докір і наука;

\VS{24}Щоб остерігати тебе од ледачої женщини, від підлестного язика чужої.

\VS{25}Не пожадай вроди її в серцї твойму, й не давай себе принадити морганнєм її;

\VS{26}Бо задля блудницї убожіють до кусня хлїба, а мужняя жена вловляє дорогу душу.

\VS{27}Чи жару ж набереш у пазуху, й не прогорить платтє твоє?

\VS{28}Чи пійдеш по жару, не спікши ніг собі?

\VS{29}Таке жде кожного, хто входить до жінки ближнього свого: хто дотикнеться її, не буде без вини.

\VS{30}Про злодїя нїхто байдужен не буває, хоч би він крав голодний, щоб попоїсти;

\VS{31}А вже як спіймається, то заплатить у семеро все; що має він в домівцї, все втеряє.

\VS{32}Хто ж перелюбствує з жінкою чужою, ума в його нема; той губить душу свою, хто се чинить.

\VS{33}Побоїв і сорому набереться він, і безчесть його не зотреся.

\VS{34}Бо ревнованнє й лютість мужа не пощадить в день пімсти;

\VS{35}Не прийме він нїякого викупу й не вдовольниться, хоч би ти й як багато давав дарів.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}Сину мій! хорони слова мої, й заповідї мої ховай у себе.

\VS{2}Хорони заповідї мої й жий, і науку мою, як зїницї очей твоїх.

\VS{3}Понавязуй їх на палцї собі, й понаписуй їх на скрижалях серця твого.

\VS{4}Скажи премудростї: Ти сестра моя! а розум назви рідним (братом).

\VS{5}Щоб вони давали острах тобі від жінки чужої, що мягкими словами промовляє.

\VS{6}Ось, я раз дивився кріз крату в вікно у моїй домівцї,

\VS{7}Та й побачив серед недосьвідних, — постеріг між молодими людьми нерозумного молодика,

\VS{8}Що йшов близенько її переулок і простував до будинку її при дорозї,

\VS{9}В вечірні сумерки, в нічній темряві й мороцї.

\VS{10}І ось — зустріч йому йде молодиця в блудничій одежі, і хитрим серцем,

\VS{11}Щебетлива й невгавуща; ноги її не втерплять перебувати в домівцї в себе:

\VS{12}То на улицї, то на майдані, і переулках кує вона зраду.

\VS{13}От і обняла його, поцїлувала та й каже без сорома в лицї:

\VS{14}В мене мирна жертва: сьогоднї я сповнила обітницї мої;

\VS{15}Тим і вийшла на зустріч тобі, щоб тебе відшукати, та й — знайшла тебе;

\VS{16}Постелю мою вслала я килимами, квічастими тканинами з Египту;

\VS{17}Почивальню мою запашила я миррою, алоєм та цинамоном;

\VS{18}Ходи ж, будем до самого ранку впиватись пестощами, насолоджуватись любовю;

\VS{19}Мужа бо дома нема, — вибравсь у далеку дорогу;

\VS{20}Сакву грошей забрав він із собою, вернеться, як місяць у повнї засьвітить.

\VS{21}Так і приманила його ласкавим щебетаннєм, взяла гору над ним солодкими словами.

\VS{22}Як стій, пійшов він за нею, як ійде віл під обух, наче пес на ланцюг, наче олень під вистріл,

\VS{23}Покіль стріла не пробє печінок йому наскрізь; так бідна пташка летить на сїло, й не знає, що воно їй на погибель.

\VS{24}Слухайте ж, дїти, мене, приникайте до слів уст моїх.

\VS{25}Нехай не надиться твоє серце на її дороги, не блукайся стежками її:

\VS{26}Многих вона зранила й повалила й много сильних убила;

\VS{27}Дом її — се битий шлях у преисподню, ведучий в саме мешканнє смертї.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}Чи ж премудрість не покликує, чи розум не знїмає свій голос?

\VS{2}Вона стає на високих місцях, при дорозї, та на роздорожжях;

\VS{3}Вона кличе коло воріт при ввіходї в місто, коло ввіходу в самі двері:

\VS{4}Люде, се до вас я покликую, до синів чоловічих мій голос!

\VS{5}Навчайтесь, нерозумні, мудростї, і ви, глупі — розуму!

\VS{6}Слухайте, бо я про важне говорити буду, й сама се правда, що уста мої виповідають.

\VS{7}Бо саму правду говорить язик мій, а все, що безбожне, — гидота устам моїм.

\VS{8}Всї слова уст моїх справедливі; нема в них облуду анї омани.

\VS{9}Всї вони ясні тому, хто має розум, і справедливі для тих, що знання набули.

\VS{10}Прийміть мою науку над срібло раднїще, знаннє моє ви цїнуйте над золото щире;

\VS{11}Мудрість бо над перли дорожша, й нїчо, що можна бажати, з нею не зрівняєсь.

\VS{12}Я, премудрість, пробуваю з розумом і шукаю розважливого знання.

\VS{13}Страх Господень — значить ненавидїти зло; гордощі, високомірність, зла путь і двоязичні уста менї ненависні.

\VS{14}В мене рада й правда, я — розум, у мене сила.

\VS{15}Мною й царі царюють і праводавцї встановляють справедливість;

\VS{16}Мною правлять князї й вельможні, та всї суддї землї.

\VS{17}Люблю я тих, що мене люблять, і хто мене шукає, той знайде мене.

\VS{18}І богацтво й слава в мене, всї блага неминущі й справедливість;

\VS{19}Плоди мої лучші золота — золота найчистїйшого, а хісна з мене більше, як із найдобірнїйшого срібла.

\VS{20}Я ходжу шляхами правди, правосуду стежками,

\VS{21}Щоб подати тим, хто мене любить, справдешнє добро, й скарбівнї їх я наповнюю.

\VS{22}Господь мав мене перед розпочатком путей своїх, перш нїж що сотворив, з правіків;

\VS{23}Од вічностї мене він помазав, від почину, перед настаннєм землї.

\VS{24}Я родилась, як ще не було безодень, як ще нїде джерела водою не дзюрчали.

\VS{25}Родилась, як ще з землї не воздвиглись гори, перше нїж горби постали;

\VS{26}Як іще він не сотворив нї землї, нї степу, нї грудок тих, що з них злїпивсь круг земний.

\VS{27}Як розпростирав він небо, була я там. Як він закруглював кружало безоднї,

\VS{28}Як хмари в горі згущав, як замикав джерела безоднї (надземної),

\VS{29}Як давав морю приказ, щоб води не переступали гряниць його, як він підвалини землї закладав, —

\VS{30}Тодї була я при йому строїтелькою, й була його радістю день за днем, веселячись перед ним увесь час,

\VS{31}Веселячись на земному крузї його, радість же моя була — дїти людські.

\VS{32}Проте ж, дїти, слухайте мене; й благословенні ті, хто стежок моїх пильнує.

\VS{33}Слухайте науки, й будьте мудрі, та й не одступайте від неї.

\VS{34}Блажен, хто слухає мене, й невсипущо перебуває день-у-день у воріт моїх, та стоїть на сторожі під дверима в мене!

\VS{35}Бо хто знайшов мене, знайшов життє, й одержить ласку від Господа;

\VS{36}Хто ж грішить проти мене, душі своїй той шкодить: всї, що цураються мене, люблять смерть.




\par }\Chap{9}{\PP \VerseOne{1}Премудрість збудувала будинок собі, витесала сїм стовпів до него,

\VS{2}Заколола жертви, налила вина й приготовила стіл у себе;

\VS{3}Розіслала служебки свої, щоб покликали з городських висот:

\VS{4}Хто невчений простак, звертай сюди! а тим, що на розум убогі, сказала:

\VS{5}Прибувайте та їжте мій хлїб і вино моє пийте;

\VS{6}Покидайте дурноту, й жийте, та ходїте стежками, що вам розум укаже!

\VS{7}Хто хоче кепкуна навчати, наживе собі неславу, а хто докоряє безбожникові, сказу собі чинить.

\VS{8}Не картай кепкуна, бо зненавидить тебе; картай мудрого, а будеш йому любий;

\VS{9}Дай науку мудрому, — зробиться ще премудрійшим, вмудряй праводушного, а він своє знаннє примножить.

\VS{10}Почин премудростї — страх Господень, а пізнаннє сьвятого — се розум;

\VS{11}Бо тілько через мене продовжиться вік твій і причиниться тобі років життя.

\VS{12}Коли ти мудрий, то мудрий єси собі на користь; коли ж пустун ти, тобі від сього шкода.

\VS{13}Женщина нерозсудлива, щебетлива й глупа невіжа,

\VS{14}Сїдає на стілцї вона в свойму будинку, на підвисшених місцях у містї,

\VS{15}Щоб кликати тих, що йдуть дорогою, що правими дорогами своїми ходять:

\VS{16}Хто неук, завертай сюди! а недоумкові каже:

\VS{17}Вода украдена солодша, й вкритий хлїб смашнїйший.

\VS{18}А він і не знає, що там самі мерцї, а ті, кого вона закличе, — в преисподнїй.




\par }\Chap{10}{\PP \VerseOne{1}Розумний син свойму отцеві втїха, а син безумний — материне горе.

\VS{2}Не дають користї добра, неправдою набуті, правда же рятує од смертї.

\VS{3}Не дасть Господь голодувати правим, здобутки ж безбожних він їм вирве.

\VS{4}Біднїє, хто лїнивий на роботу, трудящая ж рука дає багацтво.

\VS{5}Хто лїтом жне, — се чоловік розумний; хто ж спить у жнива, той — чоловік безпутний.

\VS{6}Благословеннє над головою праведника, уста ж безбожника його насилство зацїпить.

\VS{7}Память про праведника остане благословенна, імя же безбожних огидне.

\VS{8}Мудрий приймає серцем заповідї, а безумний устами спотикається.

\VS{9}Хто ходить у правотї, ходить у безпецї; хто ж скривлює стежки, заслужить кару.

\VS{10}Хто моргає очима, розбуджує досаду, а глупий устами спотикнеться.

\VS{11}Уста праведного — се джерело жизнї, уста же безбожних неправедність ховають.

\VS{12}Ненависть сварнї роздуває, любов же всї гріхи покриває.

\VS{13}В устах розумного мудрість пробуває, на тїло ж безумного цїпок спадає.

\VS{14}Що мудрий знає, те він ховає, уста же дурного — се близька погибель.

\VS{15}Багацтво — се утверджене місто багатиреві, а злиднї — се страх убогому.

\VS{16}Праця праведного — для життя, надбаннє безбожника — на гріх.

\VS{17}Хто хоронить науку, той на дорозї до жизнї, хто ж відкидає докір, по бездоріжжу блудить.

\VS{18}Хто таїть ненависть, у того уста обманливі, а хто розсїває обмову, той дурний.

\VS{19}Многомовність не встережесь гріха, хто ж здержує язика — розумен.

\VS{20}Очищене срібло — язик праведника, серце же безбожних — се покидь.

\VS{21}Праведного уста навчають-пасуть многих, а дурні й мруть, не набравшись розуму.

\VS{22}Господня благодать — вона богатим робить, і горя з собою не приносить.

\VS{23}Чинити зло — безумному забава, розумний же її у мудростї знаходить.

\VS{24}За що безбожного страх обнимає, те його не мине, а праведних бажаннє сповниться.

\VS{25}Як буря пронесесь, так безбожного, немов на сьвітї й не було, а праведний — мов би на вічних підвалинах.

\VS{26}Що оцет зубам а дим очам, те лїнивий тим, що послугуються ним.

\VS{27}Господень страх днїв причиняє, безбожного ж лїта скоротяться.

\VS{28}Дожиданнє праведних — радість, а надїя безбожних погибне.

\VS{29}Безвинному дорога Господня — твердиня, а страх беззаконникам.

\VS{30}Праведний по вік не схитнеться, безбожники ж не пожиють на землї.

\VS{31}Праведного уста родять мудрість, язик же злющий буде витятий.

\VS{32}Праведного уста знають, що добре й гарне, уста же безбожних добро на зло перевертають.




\par }\Chap{11}{\PP \VerseOne{1}Невірна вага — се гидота у Господа; вірна вгодна йому.

\VS{2}За гордощами приходить сором; де покора, там мудрість.

\VS{3}Щирим буде провідницею їх безвинність, а зрадливих погубить їх лукавість.

\VS{4}Богацтво не поможе в день гнїву, тільки правда спасе від смертї.

\VS{5}Правдивість рівняє праведному стежки його, безбожний же через свою безбожність гине.

\VS{6}Правдивого рятує з біди правда його, а беззаконників спіймає їх беззаконність.

\VS{7}Умре безбожний, мре з ним і надїя його, чого ждуть беззаконні, те з ними погибне.

\VS{8}Праведник спасеся з біди, а намість його попадає в неї безбожник.

\VS{9}Устами губить зрадник ближнього свого, та праведники рятуються своєю прозорністю.

\VS{10}Як праведним щастить, радується місто, а як безбожникам погибель, бувають веселощі.

\VS{11}Словами добрими праведників росте у гору город, а устами безбожників занепадає.

\VS{12}Недоумок висказує погорду ближньому свому, а розумний чоловік мовчить.

\VS{13}Хто переносчиком живе, той таємницю виявлює, а вірний чоловік таїть справу.

\VS{14}Де нема управи, там занепадає народ, де ж райцїв досить, там йому дїється добре.

\VS{15}Біди собі напитує, хто за другого дає поруку; хто ж ненавидить поруку, той безпечен.

\VS{16}Жона обичайна славу здобуває, а трудящі приходять до богацтва.

\VS{17}Милосердний чоловік чинить добро душі своїй, а жорстокий замучує тїло своє.

\VS{18}Безбожний робить роботу безнадїйну-непевну; хто ж сїє правду, тому певна нагорода.

\VS{19}Праведність веде до життя, а хто простує до злого, простує до смертї.

\VS{20}Гидота Господу переворотні серцем, але любі йому, хто в невинностї ходить.

\VS{21}Можна заручити, що ледачий не уйде кари, а рід праведного буде захований.

\VS{22}Що в рилї у свинї золотий колець, те краса в женщини безумної.

\VS{23}Бажаннє праведних — одно лиш добро, дожиданнє безбожних — гнїв.

\VS{24}Той сипле щедро, й йому ще прибуває, а другий на міру скупий, та й все біднїшає.

\VS{25}Добродїйна душа буде насичена; хто щедро надїляє, й сам надїлен буде.

\VS{26}Хто приховує вроджай, того клянуть люде, а на голову продаючого — благословеннє.

\VS{27}Хто дбає про добро, той знаходить ласкавість, а хто шукає зла, до того воно й приходить.

\VS{28}Хто лиш на статки вповає, той упадає, а праведні, як лист, зазеленїють.

\VS{29}Хто розстроює домівку свою, одержить в наслїддє вітер; і дурний буде рабом мудрого.

\VS{30}Доробок праведного — дерево жизнї, й мудрий пригортає серця.

\VS{31}Така відплата праведникові (вже) на землї, а тим більше безбожному й грішникові.




\par }\Chap{12}{\PP \VerseOne{1}Хто любить науку, той любить знаннє, хто ж гнївен за докір, той безрозумен.

\VS{2}Добрящий знайде в Господа ласку, а чоловіка підступного він осудить.

\VS{3}Не скріпить себе чоловік безбожеством, а корінь праведних не схитнеться.

\VS{4}Жена честивая — вінець чоловікові, ледача ж — мов та гниль у костях його.

\VS{5}Думки у праведних — про те, що правда, а задуми безбожних — зрада.

\VS{6}Безбожних слова — укладаннє засїдок, щоб кров пролити, уста ж праведних — щоб рятувати їх.

\VS{7}Доторкнись, нещастє безбожних — а вже й нема їх, а дім праведних стоїть.

\VS{8}О скілько розумний чоловік, хвалять його, а переворотний серцем буде в погордї.

\VS{9}Лучше бути собі простим і заробляти на себе, нїж величати себе знатним, а не мати хлїба.

\VS{10}Праведний журиться й про життє скотини своєї, серце ж безбожних жорстоке.

\VS{11}Хто поле своє порає, той має достаток хлїба, хто ж гає марно час, той розуму не має.

\VS{12}Безбожний надиться на зло, немов полює, та корінь праведних держиться твердо.

\VS{13}Безбожний замотується в слова уст своїх; та праведник вийде з біди.

\VS{14}Із плодів уст своїх насичуєсь чоловік добром, і по вчинках рук його — нагорода йому.

\VS{15}Дурному шлях його здається простим, розумен же той, хто слухає поради.

\VS{16}Дурний досадує й зараз признається, розумний же мовчки скриває зневагу.

\VS{17}Хто говорить (на судї) те, що, знає, той говорить правду, у сьвідка же льживого — омана.

\VS{18}Инший пустослов ранить язиком, мов мечем, язик же мудрий — загоює.

\VS{19}Уста правдомовні во віки пробувають, а язик ложний — на хвилину.

\VS{20}Омана — в серцї в тих, що лихо замишляють; а радость у тих, хто мир совітує.

\VS{21}Праведному біди нїякої не буде, а в беззаконників нещастя буде повно.

\VS{22}Гидота в Господа уста, що лож сплїтають, хто ж правду говорить, йому благоугоден.

\VS{23}Розсудливий чоловік ховає мовчки знаннє, дурного ж серце виголошує дурноту.

\VS{24}Трудящого рука доробиться пановання, а лїнива буде підданою.

\VS{25}Туга в серцї придавлює людину, та слово приязне її розвеселяє.

\VS{26}Праведний показує ближньому свойму дорогу, а дорога безбожних веде його на манівцї.

\VS{27}Лїнивому свого влову не жарити, а добро людини роботящої має велику цїну.

\VS{28}На дорозї правди — життє, й нема на її стежцї смертї.




\par }\Chap{13}{\PP \VerseOne{1}Син мудрий слухає батькової науки, а безпутний не слухає докору.

\VS{2}Із плодів уст своїх насичуєсь чоловік добром, душа же проступників — зло.

\VS{3}Хто стереже уста, той душу вберігає: хто ж рот свій широко отвирає, тому біда.

\VS{4}Душа в лїнивого жадає, та дармо, а душа трудящих засититься.

\VS{5}Праведний ненавидить ложне слово, а безбожник соромить і безчестить.

\VS{6}Безвинного в путях пильнує правда, а грішника губить безбожество.

\VS{7}Той за багатого себе скрізь виставляє, а справдї він нїчого немає; инший видає себе за бідного, а він пребагатий.

\VS{8}Багацтвом викуплює чоловік життє своє, а вбогий й грізьби не чує.

\VS{9}Сьвітло праведних весело горить, у безбожних же сьвічник потухає.

\VS{10}Між гордими — одні тільки сварки, а хто чинить усе за порадою — у тих мудрість.

\VS{11}Богацтво легко нажите пропадає, хто ж трудом доробляєсь, намножує його.

\VS{12}Надїя, коли довго тріває, мучить серце, а справджене бажаннє — се дерево жизнї.

\VS{13}Хто словом нехтує, той шкодить собі, а хто боїться заповідї, той має заплату.

\VS{14}Наука мудрого — се жизняна криниця; вона відвертає від сїтей смертї.

\VS{15}Добрий розум приносить приємність, дорога ж беззаконних пагубна.

\VS{16}Розумний з розглядом дїло робить, а дурний виносить на показ дурноту.

\VS{17}Безбожний посланець у біду попадає, а вірний посланець — ратунок.

\VS{18}Злиднї й стид тому, хто нехтує науку, хто ж підклоняється під докір, той буде в шанобі.

\VS{19}Як спевниться бажаннє, то любо се душі; та дурним не любо відхилятись від злого.

\VS{20}Хто братаєсь із мудрими, буде й сам мудрий, хто ж заходить у дружбу з дурними, — зледачіє.

\VS{21}За грішниками гонить нещастє, а праведним добро в нагороду.

\VS{22}Добрий і внукам зоставляє достатки, а багацтва грішника передержуються для праведного.

\VS{23}Много хлїба родиться й на загонах убогих, та з них не один погибає через непорядок.

\VS{24}Хто жалує лозинки, ненавидить він сина, а хто любить сина, той з малку наказує його.

\VS{25}Праведний їсть до схочу, а черево безбожних терпить недостачу.




\par }\Chap{14}{\PP \VerseOne{1}Жона розумна дом свій будує, безумна ж розвалить його своїми руками.

\VS{2}Хто ходить правою дорогою, той Господа боїться, чиї ж дороги криві, той про него не дбає.

\VS{3}В безумного в устах — бич гординї; мудрих же уста оберігають їх.

\VS{4}Де воликів нема, порожні там і ясла; а хороший вроджай від сили волів.

\VS{5}Правдливий сьвідок неправди не говорить, а ложний сьвідок наговорить багато неправди.

\VS{6}Шукає мудростї безпутний та й не знаходить, а мудрому знаннє легке.

\VS{7}Ійди геть від того, хто розуму не має, в кого невидні тобі уста розумні.

\VS{8}Мудрість розумного — свою дорогу знати, дурнота ж безумних — збиватись із дороги.

\VS{9}Недоумки з гріха сьміються, а між праведними — ласкавість.

\VS{10}Журбу душі своєї всяке серце знає, і в радощі його чужому не мішатись.

\VS{11}Будинок беззаконних розпадеться, а доброго намет, знай, процьвітати буде.

\VS{12}Доволї є шляхів, що нам здаються праві, та конець їх — се дорога до смертї.

\VS{13}І при сьміху болить нераз серце, та й кінцем радощів буває смуток.

\VS{14}Чоловік із ледачим серцем насититься з поступків своїх, а добрий — зо своїх.

\VS{15}Безумний віри йме всякому слову, а розумний вважає на дороги свої.

\VS{16}Тямущий злого, знай, опасливо боїться, безумний же буйний і надїєн сам на себе.

\VS{17}Чоловік-горячка, буває, що й дурницю зробить, хто ж нарочно чинить зло, — ненависний.

\VS{18}Невіжі унаслїдують дурноту, розумні же вквітчаються знаннєм.

\VS{19}Ледачі добрим уклоняться низенько, а й безбожні — в воротях праведника.

\VS{20}Бідного не любить навіть рідня його, а в богатого повно приятелїв.

\VS{21}Грішить, хто ближнїм гордує, а благословен той, хто до вбогого милосердний.

\VS{22}Ті помиляються, що задумують зло, любов і віра тим, хто думає про добре.

\VS{23}З усякої працї є користь, а з пустого балакання хиба тільки шкода.

\VS{24}Вінець мудрих — їх багацтво, а дурощі дурних — дурощами й остануть.

\VS{25}Сьвідок правдомовний рятує душі, а льживий тільки багато льжи насплїтає.

\VS{26}В Господнїм страсї кріпка надїя; всїм синам своїм він — утечище.

\VS{27}Господень страх — се джерело жизнї; він відвертає від западень смертї.

\VS{28}Величен царь тодї, як люд великий лїчбою, як же омаль людей — біда князеві.

\VS{29}Терпеливий чоловік показує великий розум, а хто на гнїв палкий, виявлює дурноту.

\VS{30}Лагідне серце життє для тїла, а зависть зжерає й костї.

\VS{31}Хто вбогого тїснить — творця його зневажає, хто ж Бога чтить, бідного спомагає.

\VS{32}Безбожний за зло своє буде відкинен, а праведний і при смертї має надїю.

\VS{33}У серцї в мудрого мудрість спочиває, та й між неуками дає про себе знати.

\VS{34}Праведність підносить у гору народ, а безбожність — сором народів.

\VS{35}Ласкавість у царя — до слуги розумного, а гнїв його на такого, що стид йому робить.




\par }\Chap{15}{\PP \VerseOne{1}Відказ лагідний гнїв палкий гасить, а зневажливе слово розбуджує лютість.

\VS{2}Язик мудрих подає добрі відомостї, а уста безумних мелють лиш дурницї.

\VS{3}Господнї очі скрізь по сьвіту позирають, і доброго й лихого вони вбачають.

\VS{4}Лагідний язик — се дерево жизнї, а необузданий — пригноблює духа.

\VS{5}Дурний нехтує отецьку науку, хто ж вважає на докір, — добрий розум має.

\VS{6}В дому в праведного — достаток добра, а в доходах безбожного — самий хиба розстрій.

\VS{7}Уста мудрих ширять знаннє, та не так серце безумних.

\VS{8}Жертва безбожних — гидота Господеві, молитва ж праведних угодна йому.

\VS{9}Противна Господу безбожного дорога; хто ж ходить дорогою правди — сей йому любий.

\VS{10}Страшенна кара тим, хто праву путь покине; й хто ненавидить докір, — погибне.

\VS{11}І преисподня й ад явні Господеві, а надто — серця синів людських.

\VS{12}Не любить ледарь тих, хто його картає, та до мудрих він також не пійде.

\VS{13}Веселе серце чинить і лице веселим, а як туга в серцї, то і душа ниє.

\VS{14}Розумне серце шукає знання, уста ж безумних дурницями живуть.

\VS{15}В нещасного всї днї сумнії, у кого ж серце веселе, тому що дня гостина.

\VS{16}У страсї Божому й мале далеко лучше, анїж скарби великі в тревозї.

\VS{17}Смачнїйша мисочка капусти, да з любови, анїж з приправою ненавистї теля товсте.

\VS{18}Палкий чоловік доводить до сварки, а лагідний втихомиряє незгоду.

\VS{19}Лїнивого дорога — мов тернєм встелена, дорога же праведних — гладка.

\VS{20}Розумний син отця свого возвеселяє, дурний же чоловік і матїрю помітає.

\VS{21}Дурницї — радощі безумному, а чоловік розумний ступає правою дорогою.

\VS{22}Без поради розпочате дїло розбиваєсь, як же порадників доволї, воно остоїться.

\VS{23}Радість чоловікові — (розумний) відказ із уст його; слово в час сказане — яке воно любе!

\VS{24}Путь життя мудрого веде вгору, щоб відбитись йому від пропастї в низу.

\VS{25}Дім надутих розвалить Господь, а межу вдовину утвердить.

\VS{26}Гидота Господу задуми ледачих, слова же невинних любі йому.

\VS{27}Зруйнує дом свій, хто любить підкупство, а жити ме, хто ненавидить гостинцї.

\VS{28}Обдумує відказ праведного серце, уста же безбожників вимітують зло.

\VS{29}Далекий Господь од безбожних, молитву ж праведних він слухає.

\VS{30}Ясний погляд веселить серце; приятна новина тучить навіть костї.

\VS{31}Ухо, уважне до науки жизнї, пробуває між мудрими.

\VS{32}Хто відкидає упомин, — не дбає про свою душу; хто ж уважний на докір, — набуває розуму.

\VS{33}Страх Господень навчає мудростї, й славу випереджує покора.




\par }\Chap{16}{\PP \VerseOne{1}Чоловік укладає в свойому серцї, від Господа ж залежна відповідь язиком.

\VS{2}Всї путї чоловіка чисті в очах його, Господь же на вазї важить душі.

\VS{3}На Господа в твоїх дїлах і справах здайся, то й задуми твої спевняться нехибно.

\VS{4}Все сотворив Бог про себе, ба й безбожника — на день його горя.

\VS{5}Всякий гордий серцем — гидота в Господа, можна заручити, що без кари не обійдеться.

\VS{6}Милосердєм і правдою обмиваєсь гріх, і страх Господень одводить од зла.

\VS{7}Як чоловікові путї приятнї Богу, так мирить він із ним і ворогів його.

\VS{8}Лїпше не многе з правдою, анїж з кривдою добутки превеликі.

\VS{9}Обдумує свій путь людськеє серце, та Господь править ходом його.

\VS{10}В царських устах — слово пророче; уста його не мають помилятись в судї.

\VS{11}Вірна вага й мисочки вагові у Господа, в його й усї камінцї вагові в саквах.

\VS{12}Ненавидне царям людей безбожних дїло: бо правдою стоїть престол твердо.

\VS{13}Правдивиї уста цареві до вподоби, й говорючого правду він любить.

\VS{14}Царська досада — се вістун смертї, та мудрий чоловік улагодить його.

\VS{15}В ясному поглядї царському — життє, й ласкавість його — мов довго дожиданий дощ.

\VS{16}Придбати собі мудрість — се лучше над золото, й набути розум — се дорожше над добірне срібло.

\VS{17}Путь праведних одвертаєсь від зла; той береже душу свою, хто береже путь свій.

\VS{18}Попереду погибелї йде гординя, а поперед упадку — надуте серце.

\VS{19}Лучше з тихими духом смирятись, нїж з гордими здобич паювати.

\VS{20}Хто веде дїло розумно, той знаходить щастє; блажен, хто в Господї надїю має.

\VS{21}Розсудливим назвуть того, в кого мудре серце, та красномовність додасть ваги ученостї.

\VS{22}Криниця жизняна — розум у розумних, а ученість безумних — дурощі.

\VS{23}Серце в мудрого чинить язик його мудрим; воно й губам його в промові помагає.

\VS{24}Приятна мова — се текучий мід із соту; солодкий він душі, і мов лїк для костей.

\VS{25}Бувають путї, що здаються прості, та конець їх — дорога до смертї.

\VS{26}Працюючий працює для себе, бо примушує рот його до того.

\VS{27}Лукавий чоловік задумає лихо, й в устах у його — мов огонь жерущий.

\VS{28}Зрадливий чоловік сїє незгоду, а доносчик і приятелїв розводить.

\VS{29}Чоловік підступний ближнього з путя звертає, й веде його на лиху дорогу;

\VS{30}Він жмурить очі, придумує зраду; закусує губи, — ось готове ледарство.

\VS{31}Вінок величній — волоссє біле, коли знайдеся на праведній дорозї.

\VS{32}Довготерпеливий дужший від силача; себе гамувати — се більш, нїж місто звоювати.

\VS{33}У полу кидається жереб, та випад його від — Господа.




\par }\Chap{17}{\PP \VerseOne{1}Шматочок сухаря та мир до його далеко лучше, нїж хата, повна порізаного скоту, з сварнею.

\VS{2}Слуга розумний старшує над безумним сином, і між братами він спадок роздїлить.

\VS{3}У горнї й в огнї очищаєсь золото й срібло, Господь же витрібовує серця.

\VS{4}На злющу мову лиш падлюка вважає; лукавий слухає зрадливого навчання.

\VS{5}Хто вбогого поругає, той творця його зневажає; кого нещастє звеселяє, той не зістанеться безкарен.

\VS{6}Вінець людей старих — сини синів, унуки, а слава дїтей — родичі їх.

\VS{7}Дурному не личить поважная мова, тим меньше значньому уста неправдливі.

\VS{8}Гостинець — се дорогий камінь у того, що вміє ним владати; куди нї обернесь, пощастить йому.

\VS{9}Хто провину покриває — любови шукає, хто ж про неї все згадує — друга відвертає.

\VS{10}Розумного докір більше діймає, нїж дурного сто вдарів.

\VS{11}Хто бурить — у того тілько лихе на думцї; на його посланий буде ангел без милосердя.

\VS{12}Лучше стрітити ведмедицю, що їй дїтей взято, нїж дурного з його дурнотою.

\VS{13}Хто за добро платить злом, від того домівки не відойде зло.

\VS{14}Почин до сварки — як прірва води; покинь же сварку, нїм ще розгорілась.

\VS{15}Хто грішного правдить і правого винуватить, — оба вони гидота Господеві.

\VS{16}Про що скарби в руках у дурня? щоб придбати собі мудрість, — на те в його нема ума.

\VS{17}Друг любить про всяк час, і, як брат, зявиться він, коли спаде нещастє.

\VS{18}Чоловік малоумний дає руку й ручиться за ближнього свого.

\VS{19}Хто любить сварку, той любить і гріх; а хто надто високо піднімає ворота свої, шукає упадку.

\VS{20}Підступне серце не знайде добра, й язик лукавий впадає в біду.

\VS{21}Хто дурня зродив — то собі на горе; отець безумного не зазнає радощів.

\VS{22}Веселе серце — як лїк, добродїйне, а дух сумовитий висушує й костї.

\VS{23}Дарунки з пазухи бере безбожний, щоби скривити стежки правосуду.

\VS{24}В розумного мудрість — перед очима, дурного ж очі — на концї землї її вбачають.

\VS{25}Безумний син — отцю свойму гірка досада, ще гірше горе він матері своїй.

\VS{26}Не гарно се, на правого вину спихати, як і бити старшину\FTNT{*}{{\FR 17:26 }{\FT{словами.}}} за суд справедливий.

\VS{27}Розумний — хто в словах здержливий, і мудрий той, в кого кров холодна.

\VS{28}І дурень, як мовчить, здається бути мудрим, а як уста стулить, — навіть розважливим.




\par }\Chap{18}{\PP \VerseOne{1}Своєвольний всього забагає; він устає проти всього, що каже розум.

\VS{2}Дурний не любить знання, хиба тілько, щоб повеличатись дотепом.

\VS{3}З безбожником приходить і погорда, а з безчесним — сором.

\VS{4}Слова в устах мужа — глибокії води; з джерела мудростї — широкий потік.

\VS{5}Вважати на особу безбожного — се дїло погане, тим паче, щоб праведного повалити на судї.

\VS{6}Безумного уста вдаються у сварку, а його слова викликують бійку.

\VS{7}Беспутнього язик — погибель для него, а уста його — се сїть на душу його.

\VS{8}Нашептані слова — неначе лакітки, а все ж вони до дна у череві доходять.

\VS{9}Недбалий в своїй роботї — се рідний брат розтратника.

\VS{10}Імя Господнє — се кріпка тверджа; втече праведник у неї, і він безпечен.

\VS{11}Багатому скарби здаються кріпким містом, він уважає їх за високі мури.

\VS{12}Перед упадком гордуватїє серце в чоловіка, а перед славою — покора.

\VS{13}Хто, не вислухавши, відповідає, той дурень і стид на його спадає.

\VS{14}Дух в чоловіцї підпирає немочі його, а дух прибитий — хто може піддержати його?

\VS{15}Розумного серце здобуває знаннє, й мудрих ухо, знай, про знаннє тілько дбає.

\VS{16}Дарунок розширює чоловікові дорогу, ба й до панів великих його допускає.

\VS{17}Первий в свойму спорі — правий, та приходить його противник, й перевірює справу.

\VS{18}Жереб скінчить позиванку, він чинить розсуд і між панами.

\VS{19}Розгнїваний брат — як утверджене місто, а звяга (з ним) — як засови в замку.

\VS{20}Плодом уст чоловіка наповнюєсь черево його; що його уста зродять, тим він насичуєсь.

\VS{21}Смерть і життє — в руцї язика, й хто любить його, їсти ме плоди його.

\VS{22}Хто знайшов добру жону — знайшов добро й одержав ласку від Господа.

\VS{23}Убогий, благаючи, говорить; багатий промовляє згорда.

\VS{24}Хто хоче приятелїв мати, мусить і самий приязним бути; друг буває од брата прихильнїйший.




\par }\Chap{19}{\PP \VerseOne{1}Убогий в своїй невинностї лучший, анїж багач із ложними устами, а до того дурний.

\VS{2}Не добре душі без знання, й хто поквапний ногами, спіткнеться.

\VS{3}Безумність чоловіка скривляє дорогу його, та ще й на Господа він серцем нарікає.

\VS{4}Багацтво друзїв много прихиляє, а бідного й один покидає.

\VS{5}Ложний сьвідок не уйде кари, й хто сплетає лжу, рятунку не знайде.

\VS{6}Багацько тих, що, знай, шукають ласки в значних, і кожен друг тому, хто дає гостинцї.

\VS{7}Убогого ненавидять і брати його, а надто кидають його (богаті) друзї; біжить за ними, щоб поговорити, та й те надармо.

\VS{8}Хто розуму здобуває, любить свою душу; хто розважливий — находить добро.

\VS{9}Ложний сьвідок покаран буде, й хто брехню сплїтав — погибне.

\VS{10}Не личять дурневі роскоші, а ще меньше слузї — старшованнє над князями.

\VS{11}Розвага чинить чоловіка повільним до гнїву, й слава для його — вирозумілість на проступки.

\VS{12}Царський гнїв — як би рик лева, а його ласкавість — мов роса на зелень.

\VS{13}Дурний син — гризота отцеві, а сварлива жінка — мов вода крізь кришу текуча.

\VS{14}І дом і майно — спадщина по родителях, а розумная жона — від Господа.

\VS{15}Лїнь наводить сонливість, і недбала душа терпіти ме голод.

\VS{16}Хто заповідь певнить, береже свою душу, кому ж байдужні путї його, той погибне.

\VS{17}Хто чинить добро вбогому, той Богу позичає, і він нагородить йому добродїйство його.

\VS{18}Карай твого сина, покіль є надїя, й не трівожся криком його.

\VS{19}Гнївливий нехай прийме кару, бо як пощадиш його, то доведеться тобі ще не раз карати його.

\VS{20}Слухай поради, й приймай докори, щоб через те опісля статись тобі мудрим.

\VS{21}Багацько задумів у серцї чоловіка, та станеться те, що призначив Господь.

\VS{22}Радість чоловікові, що любить добро чинити, а вбогий чоловік лучший, як льживий.

\VS{23}Господень страх веде до жизнї, й хто має його, все буде довольний, та й зло не досягне його.

\VS{24}Лїнивий спускає руку свою по чашу, та тяжко йому донести її до рота.

\VS{25}Скараєш зрадливого, то й неук стане осторожним; скартаєш розумного — він ще порозумнїє.

\VS{26}Хто батька нехтує й матїр проганяє, — той син ледачий й безчесний.

\VS{27}Не слухай, мій сину, підшептів, доводячих до відвернення від слів розумних.

\VS{28}Лукавий сьвідок глузує з суду; уста беззаконних пожирають неправду.

\VS{29}На зрадливих готові суди, а на тїло безумних — удари.




\par }\Chap{20}{\PP \VerseOne{1}Вино — зрадник; напитки — буйність; хто на них надиться — безумний.

\VS{2}Царська грізьба — як би рик левин; хто його до гнїву будить, шкодить собі самому.

\VS{3}Хто сварку залишує, той честь здобуває; кожен дурень до сварки горячиться.

\VS{4}Лїнивий в осени не оре й не скородить; розглядаєсь лїтом — аж нема нїчого.

\VS{5}В серцї людськім задуми — мов вода глибока, та чоловік розумний вичерпає її.

\VS{6}Многих людей величають милосерними, та правдивого чоловіка хто находить?

\VS{7}Праведник ходить в своїй невинностї: щасливі й дїти його послї його.

\VS{8}Коли царь самий на судейському престолї засїдає, то й все ледаче очима своїми розганяє.

\VS{9}Хто може сказати: Серце я очистив, — я чистий від гріха мого?

\VS{10}Не однакова вага, не однака міра, одно і друге — гидота Господеві.

\VS{11}Можна вже хлопя пізнати з того, чим занимається, чи праві і чисті будуть учинки його.

\VS{12}Ухо, що чує, й око, що бачить — одно й друге сотворив Господь.

\VS{13}Не люби спати, щоб не дознав злиднїв; май отворені очі, й будеш наїден хлїбом.

\VS{14}Не добре! пусте! гудить, хто купує, а як одійде, — хвалиться.

\VS{15}Буває много золота й перел, та найдорожша знадоба — уста розумні.

\VS{16}Бери одежину його, бо він ручавсь за чужого; за приблуду бери від його заліг!

\VS{17}Солодкий зразу чоловікові хлїб, неправдою нажитий, та й на впослї в його ротї піску повно буде,

\VS{18}Задуми вдаються аж по добрій радї, а по радї ще далї воюйся.

\VS{19}Хто переносить і відкриває тайни, та рот широко отвирає, з тим не братайся.

\VS{20}Хто лихословить отцеві й матері своїй, того сьвічник погасне в глухій темряві.

\VS{21}Майно, зразу скоро набуте, не буде опісля благословенне.

\VS{22}Не говори: „За зло я самий віддам‟; полиши се Господеві, — він охоронить тебе.

\VS{23}Гидота Господу вага лукава, та й невірна міра — йому противна.

\VS{24}Всї ступнї людські Господь справляє; чоловікові ж — як узнати дорогу свою?

\VS{25}Се сїть людинї — сквапно обіт складати, а послї обіту — роздумовати.

\VS{26}Мудрий царь вивіє безбожних, а потім колесом своїм по них покотить.

\VS{27}Господень сьвічник — се дух чоловічий, що вивідує всї глибини серця.

\VS{28}Любов і правда царя оберегають, престола він свого любовю підпирає.

\VS{29}Слова молодих — їх сила, а окраса старих — їх сивий волос.

\VS{30}Рани від побоїв — се лїк проти зла, та й удари, що доходять аж до самої утроби.




\par }\Chap{21}{\PP \VerseOne{1}В руках у Господа цареве серце; як розтоки води, він їх, куди захоче, справляє.

\VS{2}В очах у людини путь її здається шляхом правим, Господь же на вазї всяке серце важить.

\VS{3}Як хто чинить правду й правий суд, се подобаєсь Господу більше, нїж жертва.

\VS{4}Дивитись на людей високом згорда оком і серцем надутим — се гріх.

\VS{5}Гадки трудящого змагають до багацтва, а хто поквапний, терпить недостачу.

\VS{6}Надбане добро язиком льживим — се проминаючий подих, се погибельні сїти.

\VS{7}Насильство злюк лихих саме їх погубляє, вони зареклись, не хоронити справедливість.

\VS{8}Дорога в грішника крива, а хто чистий, того поступки праві.

\VS{9}На криші в кутку далеко лучше жити, анїж із жінкою сварливою в сьвітлицї.

\VS{10}Безбожного душа бажає зла; не найде змилування в очах його навіть приятель його.

\VS{11}Як карають зрадливого, то й неук зрозумнїє, а як розумного навчають, він приймає науку.

\VS{12}Праведний назирає дом безбожного, як безбожні попадають в нещастє.

\VS{13}Хто чує крик і плач убогого байдужно, той сам кричати ме, й вислуханий не буде.

\VS{14}Гостинець, тайкома даний, гасить гнїв, і дар у пазуху — велику досаду.

\VS{15}Правий суд — се радість праведному, а страх лиходїєві.

\VS{16}Чоловік, що зійшов з путя розумного, між мертвими опиниться.

\VS{17}Хто любить веселощі, той збіднїє, а хто вино й товщ — тому не збогатїти.

\VS{18}Викупом буває за праведного безбожний, й за правого — лукавий.

\VS{19}В пустинї одиноко відраднїйще жити, нїж із сварливою жоною й сердитою.

\VS{20}В господї мудрого — омаста й достатки, яких забажає, а дурний чоловік все те прогайнує.

\VS{21}Хто справедливий і милосерний, знайде той життє, правду і повагу.

\VS{22}Мудрий здобуває місто хоробрих, і валить твердинї, що на них вповали.

\VS{23}Хто стереже уста свої й язик свій, той од біди життє охороняє.

\VS{24}Надутий лиходїй — безʼумом зовуть його — порпаєсь в попелї гординї.

\VS{25}Жаданнє лїнивого вбє його, бо приложити рук не хоче нї до чого;

\VS{26}Що дня його кортить їда, а праведний дає, не жалує нїчого.

\VS{27}Гидота Господу безбожників жертва, а надто, як її в лукавстві приносять.

\VS{28}Ложний сьвідок погибне, а чоловік, що говорить те, що знає, буде все говорити правду.

\VS{29}Чоловік безбожний не має стиду в лицї свойму, людина ж праведна путя свого не скривить.

\VS{30}Нема премудростї, нї розуму, нї ради в того, хто противен Господеві.

\VS{31}Коня готують на день бою, та побіда — від Господа.




\par }\Chap{22}{\PP \VerseOne{1}Добре ймя лїпше над велике багацтво, й добра слава дорожша над золото й срібло.

\VS{2}Богач і бідний стрічаються все з собою; того й сього создав Господь однако.

\VS{3}Заздалегідь біди розумний стережеться, простак іде собі байдужен, і бідує.

\VS{4}За покорою йде страх Господень, багацтво й честь і життє.

\VS{5}Тернина та сїлки лукавому по стежцї, а хто береже душу, держись од них далеко.

\VS{6}Настав на добру путь малого, — а й старим він не зверне з неї.

\VS{7}Над злиденним багач панує, хто в кого у довгу, в того він в неволї.

\VS{8}Хто посїє неправду, буде жати біду, й палиця гнїву його зникне.

\VS{9}Милосердний буде благословенний, бо спомагає вбогого хлїбом своїм.

\VS{10}Прожени геть зрадливого, а пійде з ним незгода, й зникнуть сварня й бійка.

\VS{11}Хто серцем чистий, в того й уста щирі; тому й сам царь другом.

\VS{12}Очі Господнї мають знаннє всього, а слова проступника він в нїщо обертає.

\VS{13}Лїнивий каже: „Он лев на улицї! серед майдану вбють мене!‟

\VS{14}Блудничині уста — глибока яма, той впаде туди, на кого Господь прогнїваєсь.

\VS{15}Дурнота впилась молодикові в серце, та навчаюча лозина прожене її від його.

\VS{16}Хто кривдить убогого, щоб умножити своє багацтво, той віддасть ще багатшому, й збіднїє.

\VS{17}Прихили ухо твоє до слів премудрого, й оберни серце твоє до знання мого;

\VS{18}Бо втїха тобі буде, коли ховати меш їх в серцї в тебе, та коли вони будуть і в устах твоїх.

\VS{19}Про те, щоб уповав на Господа, я оце й навчаю тебе, а ти міркуй собі.

\VS{20}Чи я ж бо не писав тобі нераз — подаючи ради й науки,

\VS{21}Щоб навчити тебе слів чистої правди, щоб умів переказати слова правди тим, що тебе (по неї) послали?

\VS{22}Не граб убогого за те, що він убогий, і не тїсни злиденного в воротах\FTNT{*}{{\FR 22:22 }{\FT{На судї в воротах, де в давнину відбувались суди.}}}, —

\VS{23}Господь бо в справі їх вступиться за ними, і вирве у грабителїв душі їх.

\VS{24}З гнївливим не дружись, і з сердитим не кумайсь,

\VS{25}Щоб не привик і сам їх стежками ходити та й не надїв петлї на душу свою.

\VS{26}Так не чини, як ті що ручаться, і чужі довги беруть на себе;

\VS{27}Бо, як не буде чим у тебе заплатити, то про що доводити себе до того, щоб забрали постїль твою з під тебе?

\VS{28}Не пересувай межі давнезної, що провели батьки твої.

\VS{29}Бачив ти коли чоловіка зручного в справах своїх? Такий буде перед царями стояти, а не простим служити.




\par }\Chap{23}{\PP \VerseOne{1}Коли засядеш їсти з князем укупі, то вважай добре, як стоїть перед тобою страва;

\VS{2}Вложи собі хоч би ножа в горло, коли ти надто ласий.

\VS{3}На ласощі його не надься: се оманлива страва.

\VS{4}В достатки не силкуйсь великі вбиватись; залиши такі гадки твої.

\VS{5}Подивишся на них, а їх уже й немає; багацтво бо собі, мов крила, поробить, та, немов орел, ід небу полине.

\VS{6}Не їж страви у скупаря зависного й не надься на ласощі його;

\VS{7}Бо які нещирі мисли в його, такий і він: „Іж і пий!‟ — припрошує він, а серце його не при тобі.

\VS{8}Шматок, що зʼїв, рад будеш вернути, й добрі слова твої ти надармо втратиш.

\VS{9}При дурневі не говори, він бо знехтує розумні речі твої.

\VS{10}Давньої межі не пересувай й не вривайся в сирітське поле,

\VS{11}Заступник бо в них сильний; він вмішається в справу їх проти тебе.

\VS{12}Прихили серце твоє до науки, й уши твої — до слів розумних.

\VS{13}Некараним твого хлопця не лишай; як укараєш його лозиною — він не вмре;

\VS{14}Ти покараєш його лозиною й врятуєш душу його од преисподньої.

\VS{15}Мій сину! коли серце в тебе буде мудре, то й моє серце буде радїти;

\VS{16}Ба й все внутро моє буде веселитись, коли уста твої говорити муть право.

\VS{17}Не завидуй в серцї ледачим; нехай по всяк день перебуває воно в страсї Господнїм;

\VS{18}Бо є будущина, й надїя твоя не буде марна.

\VS{19}Слухай, сину мій, і будь мудрим, та справляй серце твоє на дорогу праву.

\VS{20}Не бувай між тими, що впиваються вином, анї між тими, що переїдаються мясивом, —

\VS{21}Пяницї бо й немірні зʼубожіють, а довге їх спаннє вбере їх у лахи.

\VS{22}Слухняним батьку будь, що від него родився, не нехтуй неньки, хоч вона буде вже й старенька.

\VS{23}Купуй правду, й не збувай мудростї, науки й розуму нї за які достатки.

\VS{24}Отець праведного веселиться, і хто мудрого вродив, радується ним.

\VS{25}Нехай же радїє й твій отець, і ненька, що тебе зродила, нехай веселиться.

\VS{26}Оддай менї твоє, мій сину, серце, а путь мою нехай твої стережуть очі.

\VS{27}Блудниця — се глибока пропасть; тїсний колодїзь — чужая жінка;

\VS{28}Мов харцизяка, вона засїдає, й намножує між людьми переступників.

\VS{29}У кого зойки? у кого стогін? у кого сварка? у кого горе? хто ранить без причини? в кого червоні очі?

\VS{30}У тих, що при винї седять довго, у тих, що в напитках дошукуються аж гущі-приправи.

\VS{31}Не призирайся вину, як у кубку грає, як гарно сьвітиться й легко осїдає!

\VS{32}Опісля воно укусить, як гадюка, мов гаспид-василиск, отрути впустить.

\VS{33}Очима будеш ти на жен чужих дивитись, і серце в тебе розворотне промовить,

\VS{34}І будеш ти, як той, що дремле серед моря, мов той, що в горі спить на щоглї;

\VS{35}Били, мовляв, мене, а мене не болїло, товкли мене, я ж того не чув; як розбуркаюсь, то знов почну того ж шукати.




\par }\Chap{24}{\PP \VerseOne{1}Нехай тебе до злих людей не пориває, анї бажай товаришувати з ними,

\VS{2}Бо в серцї в них насильство, а уста їх говорять лихе.

\VS{3}Мудрістю уладжуєсь дім, і розумом скріпляєсь,

\VS{4}Знаннє же сповняє внутро його всяким дорогим і прекрасним майном.

\VS{5}Мудрий чоловік потужен, і розум піддержує силу в чоловіка.

\VS{6}Тим то й війну веди з розвагою, а добрий конець буде, як буде доволї нарад.

\VS{7}Про дурного мудрість — річ надто висока, й в брамі\FTNT{*}{{\FR 24:7 }{\FT{На судї між мудрими.}}} нї пари він із уст не пустить.

\VS{8}Хто задумає заподїяти лихо, того й лиходїєм називають.

\VS{9}Помисл дурноти — гріх; зрадник — людям гидота.

\VS{10}Коли ти в бідї показавсь безсилком, то бідна сила в тебе.

\VS{11}Рятуй тих, що їх на смерть ведуть, а тих, що їх засуджено на страченнє — чи ж покинеш їх?

\VS{12}Скажеш може: Ми про се не знали! Та, може, й той не знає, що вивідує серця? Той, що дивиться тобі в душу, той се знає, й відплатить чоловікові по вчинках його.

\VS{13}Їж, сину мій, мед, бо він смачний, й крижку, бо солодка вона піднебенню:

\VS{14}Оттаке й спізнаннє мудростї для душі твоєї. Як ти вже знайшов її, то й придбав будущину ти, й надїя твоя не даремна.

\VS{15}Безбожний! не задумуй лиха на домівку праведного, й не пустош місця спокою його,

\VS{16}Бо праведний впаде сїм раз — і встане, безбожні же впадуть у погибель.

\VS{17}Як ворог твій впаде, не радуйсь, і не веселись у серцї, як він спотикнеться;

\VS{18}А то побачить Господь і невгодно буде воно йому, й одверне гнїв свій від його.

\VS{19}Не сердься на лиходїїв, і не завидуй безбожним,

\VS{20}Бо лихого будущина пропаща, а сьвітильник безбожних загасне.

\VS{21}Мій сину! Господа й царя твого страхайся; з ворохобниками не товаришуй,

\VS{22}Бо нагло прийде погибель від них, — і біду від обох — хто її наперед узнає?

\VS{23}Сказано ще й се мудрими: Вважати в судї на особу — се погано.

\VS{24}Хто винуватому скаже: „Ти невинен‟, того клясти ме люд, того зненавидить народ;

\VS{25}Хто ж викаже його вину, тих будуть любити й благословити.

\VS{26}Хто відказує по правдї, наче в уста цїлує.

\VS{27}Упорай перш твої поза домом справи, упорай перш усе на твойму полі, а тодї вже й в твоїй домівцї розпоряджуй.

\VS{28}Не будь льживим на ближнього твого сьвідком; чого ж бо тобі оманювати устами твоїми?

\VS{29}Не говори: Як він менї вчинив, так само й я йому вчиню: відплачу чоловікові по вчинкам його.

\VS{30}Йшов я раз попри поле чоловіка лїнивого, й уз виноградний сад чоловіка скупоумного:

\VS{31}Дивлюсь — терниною все позаростало, земля кругом кропивою окрилась, а камінна огорожа розвалилась.

\VS{32}Споглянув я й взяв се до серця, споглянув та й навчивсь такій пересторозї:

\VS{33}Не довго будеш спати, не довго дрімати; не довго — згорнувши руки, полежиш, —

\VS{34}Аж ось прийде, мов прихожий, вбожество твоє, й нужда твоя — мов чоловік оружний.




\par }\Chap{25}{\PP \VerseOne{1}І се теж приповістки Соломонові, що їх позбірали вчені мужі Езекії, царя Юдейського:

\VS{2}Господня слава в тому, щоб справи в тайнї скривати, а честь царів — розвідувати дїло.

\VS{3}Як неба висота й землї глибина, так серце у царів — невідоме.

\VS{4}Віддїли жужелицю від срібла, а вийде у срібленника (чистий) посуд:

\VS{5}Віддали од царя неправедника, а правдою престол його стояти буде.

\VS{6}Не величайсь перед царем і на місцї для князїв не становись;

\VS{7}Бо красше, коли тобі скажуть: „Ходи сюди висше‟, анїж би тебе понижено перед значним, що його вбачали очі твої.

\VS{8}Судитись не хапайсь, бо що робити будеш, як вкінцї супротивник твій засоромить тебе?

\VS{9}Судися з противником твоїм, але тайни його не зраджуй,

\VS{10}Щоб хто не насьміявсь із тебе, се почувши, а тодї неслава твоя все буде на тобі.

\VS{11}Як золоті яблочка на прозорій срібній тарілцї, так слово, сказане до ладу.

\VS{12}Як перстень золотий, й дорога прикраса, так мудрий докірник уважному уху.

\VS{13}Чим у жнива снїжна прохолода, тим є вірний посланець тому, хто його послав; він приносить відраду душі свого пана.

\VS{14}Як хмари й вітри без дощу, так чоловік, що голосно говорить про дарунки, яких не дає.

\VS{15}Лагідність прихиляє ласку вельможних, і мягкий язик ломить тверду кістку.

\VS{16}Коли знайшов ти мед, так їж до схочу, та гляди, щоб з переситу не довелось, його вернути.

\VS{17}Не вельми то вчащай до дому твого друга, а то переситиш його й станеш ненавистним.

\VS{18}Що молот і меч та гострая стріла, те чоловік, що ложно сьвідчить на ближнього свого.

\VS{19}Що зуб спорохнїлий та нога болюча, те саме надїя на невірного в день нужди.

\VS{20}Роздягти в день холодний, й налити оцту в рану, — все одно, що сьпівати піснї зжуреному серцю.

\VS{21}Голоден ворог твій, ти хлїбом нагодуй; а хоче пити він, подай води напитись;

\VS{22}Тим бо збереш жарюче углє на голову йому, й Господь се нагородить тобі.

\VS{23}Північний вітер дощ наганяє, а потайний язик сердиті лиця робить.

\VS{24}Лїпше жити в кутку на крівлї, нїж з жоною сварливою у широкій хатї.

\VS{25}Як прихолодная вода душї у згазї, так добра звістка з далекої країни.

\VS{26}Як скаломучений колодїзь чи криниця, так правий, що тремтить перед безбожним.

\VS{27}Як нездорово їсти надто много меду, так добуватись слави — не є славою.

\VS{28}Що місто отворене й без муру, те — чоловік, що не панує над духом своїм у мові.




\par }\Chap{26}{\PP \VerseOne{1}Як лїтом снїг, а в жнива дощ, так дурневі почесть не лицює.

\VS{2}Як пурхне горобець і ластівка полине, так і незаслужене прокляттє прогуде.

\VS{3}Як пуга на коня, як на осла лозина, так на дурних ломака.

\VS{4}Не відказуй безумному по дурному, щоб не стався похожим на його.

\VS{5}Не відказуй безумному по дурощам його, щоб він не вважав себе мудрим ув очах своїх.

\VS{6}Той ноги сам собі підрізує на свою муку, хто розпорядок свій дає через дурного.

\VS{7}Як ноги в кривого підоймаються не рівно, так само й приповість в устах безумних.

\VS{8}Що камінь дорогий укладати в пращу, те саме — дурневі віддати шану.

\VS{9}Що в пяного в руцї колючая тернина, — те приповість ув устах дурного.

\VS{10}Розумний господарь усячину сам робить, дурний наймає всїх, кого де нї зустріне.

\VS{11}Як пес вертаєсь до блювотини своєї, так дурний повторяє дурощі свої.

\VS{12}Бачив ти чоловіка, що себе за мудрого має? На дурного більш надїї, анїж на такого.

\VS{13}Лїнивий каже: „Лев на дорозї! лев на царинї!‟

\VS{14}Як двері обертаються все на своїх завісах, так легун — на свойму ложі.

\VS{15}Лїнивий спускає руку свою в миску, та тяжко йому донести її до рота.

\VS{16}Легун здається сам собі мудрійшим за семеро, що в лад, подумавши, відповідають.

\VS{17}Ловить той пса за уші, хто, переходячи мимо, вдається в сварку других.

\VS{18}Як той, хто з засїдки мече огонь, стріли й смерть,

\VS{19}Так і чоловік, що зрадливо шкодить ближньому свому, а потім каже: „Я тільки жартував!‟

\VS{20}Як дров не підкладай, огонь потухне хутко: На ухо не шепчи, — втихне ворожнета.

\VS{21}Як уголь про жар, а дерево про огонь, так і сварливий про те, щоб роздувати сварку.

\VS{22}Слова підшепника — як ласощі, й вони ввіходять в черево глибоко.

\VS{23}Що глиняна посудина, обтягнена нечистим сріблом, те саме бутні уста й злобнеє серце.

\VS{24}Устами ворог придобряєсь, а в серцї зраду він голубить.

\VS{25}Не вір йому, як він ласкавенько говорить, бо сїм гидот седить у його серцї.

\VS{26}Хоч ненависть він тайно ховає, то відкриєсь злоба його серед громади.

\VS{27}Хто яму вириє, сам упаде в неї, а хто котить каменя в гору, до того він і вернесь.

\VS{28}Зрадливий язик ненавидить тих, кого він ранить, і лестючі слова погибель готують.




\par }\Chap{27}{\PP \VerseOne{1}Не хвались завтрішним днем, не знаєш бо, що той день уродить.

\VS{2}Нехай вихвалює тебе хто другий, а не твої уста, — чужий, а не твій язик.

\VS{3}Важке каміннє, а пісок так само, та гнїв дурного обоє переважить.

\VS{4}Жорстокий гнїв, палка і лютість, та проти ревностї хто встояти зможе?

\VS{5}Докір явний багато лїпший, анїж укрита любов.

\VS{6}Лїпші щирі догани від люблячого, анїж зрадливі поцїлуї від того, що ненавидить.

\VS{7}Хто ситий, наступить і на крижку з медом, а голодній душі й гірке — солодке.

\VS{8}Як пташка, що гнїздо покине, так само й чоловік, що місце своє покинув.

\VS{9}Мастї й пахощі радують серце: такий же й друг солодкий, що з серця раду удїляє.

\VS{10}Не покидай свого, нї батькового друга, і в братів дом не йди в лиху твою годину: Лїпший сусїд близький, анїж брат далеко.

\VS{11}Розумен будь, сину, втїшай моє серце, щоб знав я, що менї злоріцї відказати.

\VS{12}Розважливий бачить лихо й ховається, а недосьвідні простаки гонять вперед, і в біду попадають.

\VS{13}Бери з нього платтє, він бо за чужого ручався, й за стороннього бери застав у нього!

\VS{14}Хто з ранку раннього товариша, знай, хвалить, про того думають, що се його він судить.

\VS{15}Безнастанне капаннє з криші у негоду, а жінка сварлива — вони одно;

\VS{16}Хто хоче здержати її, той намагаєсь зʼупинити вітра, та сховати в руцї оливу, що дає знати про себе.

\VS{17}Як залїзо гострить залїзо, так гострить чоловік зір друга свого.

\VS{18}Хто стереже свою фиґовину, той їсти ме фиґи з неї, а хто береже добра пана свого, той у добрій славі буде.

\VS{19}Як у водї лице відбиваєсь до лиця, так само й серце чоловіче — до чоловіка,

\VS{20}Ненаситня безодня й пекло, — оттак неситі й очі людські.

\VS{21}Що огонь про срібло, про золото ж піч те про людину уста, що хвалять її.

\VS{22}Товчи безумного так як зерно у ступі, — не вилущиш його з дурноти його.

\VS{23}Назирай пильно за скотом твоїм і май стараннє про череду твою;

\VS{24}Добуток бо не на віки, бо й власть — чи ж вона переходить із роду в рід?

\VS{25}Показується трава, виказуєсь зелень, та й збирають по горах сїна.

\VS{26}Ягнята дають тобі одежу, козли — за що купити поле.

\VS{27}Доволї молока козиного на їжу тобі, на їжу родинї твоїй, та й на прожиток челядї твоїй.




\par }\Chap{28}{\PP \VerseOne{1}Безбожник втїкає й тодї, як нїхто за ним не жене, а праведник сьміливий як лев.

\VS{2}Коли край одступить від закону, тодї в йому много старших, а з одним розумним і тямущим мужом — він довговічен.

\VS{3}Убогий чоловік, що вбогих оббирає, — се ливень проливний, що хлїб на нивах змиває.

\VS{4}Відступники від закону безбожних вихваляють, а ті що певнять закон, — гнїв на них мають.

\VS{5}Ледачі люде не розуміють правди; хто вірен Господу, такий на все розумен.

\VS{6}Лучший той злиденник, що непорочен ходить, нїж багатир, що кривими путьми ступає.

\VS{7}Додержуєш закон, — розумний син ти в батька, з ледачими дружиш, — отця твого соромиш.

\VS{8}Хто маєтки свої намножує лихвами, збірає про того, хто помагає вбогим.

\VS{9}Хто ухо відхиляє, щоб не слухать закону, того й молитва — хиба лиш гидота.

\VS{10}Хто праведних звів на беззаконну стежку, сам упаде в свою яму, а невинним таки добре буде.

\VS{11}Чоловік багатий — мудрий в очах своїх, та злиденник розумний його осоромить.

\VS{12}Як праведні веселяться, то й велика радість, як же в гору ростуть безбожні, ховаються люде.

\VS{13}Хто прикриває гріхи свої, не зазнає щастя, а хто признається й їх покине, той ласки доступить.

\VS{14}Щасливий чоловік, що все в страсї ходить; хто ж серце запече, у біду попаде.

\VS{15}Як лев рикаючий й ведмідь голодний, так пан безбожний убогій людинї.

\VS{16}Нерозумний володїтель тїснить людей многих, хто ж користї не любить, — життє продовжає.

\VS{17}Чоловік, що привинивсь проливом людської крови, — хоч би втїкав і в могилу, нїхто його не здержить.

\VS{18}Хто ходить в невинностї, не дознає шкоди, хто ж ступає путьми кривими, — на одній з них впаде.

\VS{19}Хто паше свою землю, мати ме що їсти, хто ж любуєсь у неробстві, глодати ме злиднї.

\VS{20}Вірний чоловік — богатий на спасибі, хто ж рад борзо збогатитись, той не уйде кари.

\VS{21}Не добре, в судї вважати на особу; такий чоловік й за окраєць хлїба одступить від правди.

\VS{22}Завидливий наздогін біжить за багацтвом, і не в догад йому, що здогонить злиднї.

\VS{23}Хто другому дорікає, здобуде з часом більше ласки, як той, що лестить язиком.

\VS{24}Хто в батька-матері вкраде, та й каже: „се не гріх‟, — той товариш рабівника.

\VS{25}Надутий розпалює сварку, хто ж надїєсь на Господа, — добро йому буде.

\VS{26}Хто лиш на себе вповає, той безумен, а хто ходить у мудростї — спасеться від злого.

\VS{27}Хто вбогому дає, не знати ме нужди, хто ж одвертає очі свої од його, — того проклинають.

\VS{28}Як безбожні йдуть у гору, — ховаються люде; як же вони упадають, — праведник більшає.




\par }\Chap{29}{\PP \VerseOne{1}Коли чоловіка картають, а він все таки тугошийий, то й буде розбитий, й не буде йому лїку.

\VS{2}Як много праведних, — люде веселяться; як запанують же ледачі, тодї народ стогне.

\VS{3}Хто любить мудрість, той отцеві втїха, хто ж з блудницями живе, той майно марнує.

\VS{4}Правосуд царя скріпляє країну, хто ж бажає подарунків, — пустошить її.

\VS{5}Хто леститься другу свому, стелить сїтї під ноги йому.

\VS{6}В грісї в ледачого — сїть про його, а праведний — все веселий і радуєсь.

\VS{7}Праведний щиро вникає у справу бідних, безбожний не розбірає справи.

\VS{8}Люде розворотні ворохоблять місто, мудрі ж неспокій втихомиряють.

\VS{9}Як мудрий із дурним заведе рахубу, то, чи гнїваєсь, чи сьміється, — не має спокою.

\VS{10}Безвинного не люблять душогубцї, а праведні журяться про життє його.

\VS{11}Дурний усю свою досаду виливає, а мудрий здержує її.

\VS{12}Як любо панові слухати неправди, то й всї слуги в його ледачі.

\VS{13}І бідні й деруни помішані з собою, та обох їх очам дає Господь сьвітло.

\VS{14}Коли вбогих царь по правдї судить, то престол його на все утвердиться.

\VS{15}Лоза й огроза — вони дають мудрість; та син, лишений на волю, соромить матїр.

\VS{16}Як множаться безбожні люде, множиться й беззаконність, та праведні побачять їх погибель.

\VS{17}Карай твого сина, а дасть спокій тобі, й принесе радість серцю твойму.

\VS{18}Як нїкому, (Божу) обявляти правду, ійде народ в розтеч; щаслив лиш той, хто додержує закону.

\VS{19}Словами годї раба навчити; хоч він їх і чує, та що ж не слухає.

\VS{20}Чи бачив ти чоловіка, прудкого до мови? — на дурного більш надїї анїж на його.

\VS{21}Коли слуга з малку в розкошах зростає, схоче він опісля зробитись сином.

\VS{22}Чоловік гнївливий розводить сварку, та й палкий не трохи грішить.

\VS{23}Гординя веде чоловіка в погорду, а покірний духом наживає честї.

\VS{24}Хто з злодїєм дїливсь, ненавидить свою душу; він чує закляттє\FTNT{*}{{\FR 29:24 }{\FT{Щоб виявив злодїя.}}}, та не виявляє.

\VS{25}Хто боїться людей, той в біду попаде; хто ж боїться Господа, буде безпечен.

\VS{26}Многі шукають ласки в володарів (земних), та долею людською — володїє Господь.

\VS{27}Гидота праведним — чоловік ледачий, безбожнику ж гидота — хто ходить правою дорогою.




\par }\Chap{30}{\PP \VerseOne{1}Се слова Агура, сина Якейового, — слова вдуновені, що сказав їх сей чоловік Ітіїлові й Укалові:

\VS{2}Справдї, я більший невіжа, нїж хто небудь зміж людей, і мудростї людської нема в менї;

\VS{3}Я премудростї не вивчивсь, і знання сьвятих я не маю.

\VS{4}Хто взійшов на небо, й зійшов із неба? Хто вітри стулив у кулацї в себе? Хто, мов в одежину, повгортав води (надземні)? Хто поставив всї земні гряницї? Яке імя йому? Яке імя синові його? Хиба ти се знаєш?

\VS{5}Всяке слово в Бога — чисте; він — охорона вповаючим на його.

\VS{6}Не додавай нїчого до слів його, щоб він не доказав тобі твоєї неправди.

\VS{7}Двох речей прошу я в тебе, не відкажи менї, покіль я умру:

\VS{8}Марноту й неправду держи далеко від мене; нї злиднїв нї багацтва не давай менї, а живи тілько щоденним хлїбом,

\VS{9}Щоб я, не голоден, не відрікся тебе, кажучи: Хто менї Господь? а в злиднях не став красти, а відтак не призивав імя Бога мого марно.

\VS{10}Не прискаржуй злобно раба перед його паном, щоб той не прокляв тебе, й ти не провинився.

\VS{11}Є такі, що проклинають і рідного батька; є, що не благословляють і рідної неньки.

\VS{12}Є такі, що в себе в очах чистими здаються, хоч вони не вмиті з поганї своєї.

\VS{13}Є такі, що в гору глядять очима, геть то піднімають повіки свої.

\VS{14}Є такі, що в них зуби, як мечі, а челюстї — ножі, щоб убогих пожирати і злиденних їсти.

\VS{15}Ненаситність дві дочки має: „давай, давай!‟ А навіть — три ненаситні, ба й четверта не скаже: годї!

\VS{16}Преисподня та й утроба неплодна: пісковина, що води несита, земля, що поливаннєм, та огонь, що не скаже: годї!

\VS{17}Око, що поругає батька й не знає покори перед матїррю, нехай виклюють ворони на ріцї й вижруть орлята.

\VS{18}Троє річей дивовижних на сьвітї про мене, ба чотирох я не розумію;

\VS{19}Шлях в орла під небесами; дорога гадини на скелї; дорога корабля на морі, й дороги мужчини до дївчини.

\VS{20}Та й у перелюбницї стежка такова ж: вдовольнилась, обтерла рот собі, та й каже: Я ж нїчого поганого не зробила!

\VS{21}Під трома земля трясеться, ба чотирьох здержати не може:

\VS{22}Раба, що зацарює; безглуздого, як пожитку має доволї,

\VS{23}Плюгаву женщину, коли заміж вийде, і служебку, як займе місце господинї своєї.

\VS{24}А ось чотирі малі на землї, що мудрійші над мудрих;

\VS{25}Мурашки, — народ слабонький, а лїтом наготовлюють запаси собі;

\VS{26}Миші, — народ слабосилок, а на скелях хати собі будують;

\VS{27}В сарани царя немає, а вся вона, мов військо, полками виходить;

\VS{28}Павук лапками спираєсь, та він і в палатах у царя буває.

\VS{29}А сї троє мають ходу стрійну, ба, четверо гордо виступають:

\VS{30}Лев, — силач між зьвірами, нїкому не вступить; кінь і козел, та царь серед свого народу.

\VS{31}Коли ти, загнавшись в лютостї, зробив безумство коли, та знов замислив недобре, то затули уста рукою;

\VS{32}Бо, як збиваннє молока дає масло, а удар у ніс виводить кров, так і розбуджений гнїв виводить сварку.




\par }\Chap{31}{\PP \VerseOne{1}Се слова царя Лемуїла; наука, яку дала йому мати його:

\VS{2}Що ж, сину мій? що, дитино тїла мого? що, обітниць моїх ти сину?\FTNT{*}{{\FR 31:2 }{\FT{Що пораю тобі?}}}

\VS{3}Не оддавай жіноцтву сил твоїх, анї поступків твоїх тим погубницям царів.

\VS{4}Не царям, Лемуїлю, не царям пити вино, не князям сикер попивати,

\VS{5}Щоб вони, напившись, права не забули та й не покривили суду всїх людей убогих.

\VS{6}Дайте сикеру бідоласї, й вина тим, що їх серце в горю;

\VS{7}Нехай випє й свої забуде злиднї, та не думає все про свої страдання.

\VS{8}Отверай уста за того, хто голосу нїде не має, та щоб сиріт боронити.

\VS{9}Одверзай уста твої на правосуд та для справи бідного й нужденного.

\VS{10}Хто знайде жінку честиву? цїна їй перел дорожша;

\VS{11}Серце мужове певне її, й не малий з неї прибуток;

\VS{12}Платить вона добром йому, а нїколи злом, покіль віку її.

\VS{13}Дбає про лен та вовну, й охочо працює власними руками.

\VS{14}Мов купецький корабель той, здобуває хлїб здалека.

\VS{15}Встане вдосьвіта, домашнім роздасть їжу, а дївкам їх дїло.

\VS{16}Схоче поля — є й на поле; з свого дорібку садить виноградник.

\VS{17}Оперізуєсь силою й кріпить руки свої.

\VS{18}Бачить, що праця чесна й добра, проте сьвітло в неї не гасне й пізної ночі.

\VS{19}Простягає руки до прядки, а палцї її беруть веретено.

\VS{20}Долоню свою розтулює бідному, подає руку нужденому.

\VS{21}Не боїться, що ріднї студено буде; — вся семя має подвійну одежу.

\VS{22}Робить вона собі коври; висон, пурпур — її одежа.

\VS{23}Мужа її всяке знає; сидить він у воротях між громадськими мужами.

\VS{24}Тче вона покривала й продає, а пояси доставляє купцям Финикийським.

\VS{25}Трівкість і краса — одежа її, й весело глядить вона в будущину.

\VS{26}Уста свої отвирає лиш на слова мудрі, на язицї в неї — лагідна наука.

\VS{27}Пильно вона наглядає за порядком в домі, і не знає їсти хлїба — нїчо не робивши.

\VS{28}Встають дїти, — її величають, і муж її всюди вихваляє:

\VS{29}Много женщин честивих, — ти ж усїх перевисшила!

\VS{30}Бо принада — річ непевна, пишна врода — річ минуща; богобоязлива ж жінка — от кого хвалити треба!

\VS{31}Платїть же їй після того, що її надбали руки; славіть її у громадї за її учинки!

\par }