\NormalFont\ShortTitle{КНИГА ПРОРОКА ЙОНИ}

{\MT КНИГА ПРОРОКА ЙОНИ.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}І надійшло слово Господнє до Йони Аматієнка, таке:

\VS{2}Устань, подайсь у Ниневію, в город великий, і проповідуй проти його, бо ледарства його дойшли до мене.

\VS{3}Йона ж устав, щоб утїкати від Господа в Тарсис, і, дойшовши до Яфи, знайшов корабель, що йшов у Тарсис, заплатив гроші за переправу, й вступив на нього, щоб на ньому одплисти в Тарсис перед лицем Господнїм.

\VS{4}Господь же послав на море велику бурю, і постала на морі лиха хуртовина, так що караблеві приходилось розбитись.

\VS{5}І полякались моряки, й почали взивати кожен до свого бога. І викидали в море склад із корабля, щоб його полегчити; Йона ж зійшов у середину на дно, лїг та й заснув твердим сном.

\VS{6}І прийшов до його керманич корабельний та й каже: Як тобі спати? вставай, покликни до твого Бога; може сей Бог зглянеться на нас, і ми не погинемо.

\VS{7}І говорили вони один одному: Ось, киньмо лишень жереб, щоб довідатись, за чию провину сталась нам ся пригода. Як же кинули вони жереб, упав він на Йону.

\VS{8}І кажуть вони йому: Скажи же нам, за яку провину сталась нам ся пригода? Яке твоє дїло й звідки ти йдеш? де твій край, і з якого ти народу?

\VS{9}І відказав їм: Я Єврей і почитаю Господа, Бога небесного, що сотворив море й увесь суходіл.

\VS{10}І полякались вельми люде й сказали йому: Що се ти зробив? бо довідались, що він утїкав од Господа, він бо їм признався.

\VS{11}Питають його тодї: Що нам з тобою почати, щоб море втихло про нас? бо море не переставало яритись.

\VS{12}Тодї він сказав їм: Возьміте мене та й вкиньте мене в море; тодї воно втихне про вас; я бо добре знаю, що ся страшенна хуртовина прийшла на вас через мене.

\VS{13}Але ті люде силкувалися добитись до берега, та се їм не вдалось, бо море не переставало яритись проти них.

\VS{14}Тодї покликнули вони до Господа й мовляли: Просимо тебе, Господи! не дай нам згинути за життє сього чоловіка, й не винуй нас, наче б ми безвинну кров пролили; ти бо, Господи, вчинив, що тобі сподобалось.

\VS{15}Тодї взяли вони Йону та й вкинули в море; і перестало море яритись.

\VS{16}І полякались ті люде вельми перед Господом, принесли Господеві жертву й обреклись обітами.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Господь же повелїв великій рибі проглинути Йону; й був Йона у череві в риби три днї й три ночі.

\VS{2}І молився Йона Господеві з черева в кита

\VS{3}І промовляв: В смутку мойму покликнув я до Господа, й він вислухав мене; з черева преисподньої взивав я, а ти почув мій голос.

\VS{4}Вкинув єси мене в глибінь, у серце моря, і води обгорнули мене; всї води, всї филї твої проходили надо мною.

\VS{5}Вже я думав: Відкинений я від очей твоїх, а тепер чей я знов побачу храм твій сьвятий.

\VS{6}Обняли мене, добирались води до душі моєї, безодня зачинила мене в собі; морські трави обвили голову менї.

\VS{7}Попід підвалини гір потонув я, і земні засови замкнули мене, здається, на віки; але ти, Господи, Боже мій, виведеш душу мою з сієї глибинї пекольної.

\VS{8}Як душа завмірала в менї, спогадав я на Господа, й ось, молитва моя дійшла до тебе, до храму сьвятого твого.

\VS{9}Хто марні й ложні боги шанує, той покинув Милосердного свого,

\VS{10}Я же голосом похвали принесу тобі жертву; чим обрік себе, те я й сповню; в Господа бо одного — рятунок.

\VS{11}І повелїв Господь киту викинути Йону на сушу.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}І надійшло слово Господнє до Йони вдруге:

\VS{2}Вставай, подайсь у Ниневію, город великий, і проповідуй в йому, що я повелїв тобі.

\VS{3}І встав Йона, й подавсь у Ниневію, як повелїв Господь; Ниневія ж була великий город, на три днї ходи.

\VS{4}І почав Йона проходити город, скілько мож за один день перейти, й проповідував, говорючи: Ще сорок день, а Ниневія стане розвалищем.

\VS{5}І повірили Ниневійцї Богу: оголосили піст, і понадївали волосяницї, від найбільшого та й до найменьшого.

\VS{6}Бо поголоска про се дойшла до царя Ниневійського, — й устав царь із свого престолу, скинув із себе царську одежу свою, й закутавсь у волосяницю, і сїв на попелї.

\VS{7}І звелїв сповістити в Ниневії й заповісти від іменї царського й вельмож своїх, щоб нї люде, нї скотина, нї воли анї вівцї нїчого не їли й не пасли та й води не пили;

\VS{8}Та щоб окриті були вереттєм — людина й скотина, й скілько сили, взивали до Бога, та щоб кожне покинуло ледачу дорогу свою й неправедні вчинки рук своїх.

\VS{9}Хто знає, може Бог іще змилосердиться й відверне від нас палаючий гнїв свій, і ми не погинемо.

\VS{10}І побачив Бог їх учинки, що вони покинули свою ледачу дорогу, й пожалував Бог наслати на них те лихо, яким їм був загрозив, і не наслав.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Йона ж розсердився тяжко й запалав гнївом,

\VS{2}І моливсь Господеві й промовив: О, Господи, хиба ж не се говорив я, бувши ще в моїй країнї? тим же то й хотїв утекти в Тарсис; знав бо я, що ти — Бог благий і милосердний, довготерпеливий і багатий на ласку, та що маєш спожалїннє над нуждою.

\VS{3}Возьми ж у мене душу, Господи, бо лучше менї вмерти, анїж жити.

\VS{4}Господь же сказав: Чи ж слушно се тебе так розсердило?

\VS{5}І вийшов Йона з міста й осїв від східнього боку міста, та й зробив собі там будку та й седїв у холодку, визираючи, що станеться з городом.

\VS{6}А Господь Бог виростив ростину, й знялась вона понад головою в Йони, щоб мав тїнь над головою, та щоб успокоїв свою досаду, й Йона вельми зрадїв тій ростинї.

\VS{7}Як же назавтра вранцї почала зоря зоріти, повелїв Бог червякові, щоб підгриз ростину, й вона всхла.

\VS{8}А як зійшло сонце, послав Бог гарячого восточнього вітра, й сонце припекло Йону в голову, так що він зовсїм ізовяв, і бажав собі смертї й сказав: Лучше менї вмерти, анїж так жити.

\VS{9}І промовив Бог до Йони: Чи то ж бо тобі так досадно через ростину? Він відказав: Досадно, хоч би й умерти.

\VS{10}Тодї сказав Господь: Тобі жаль ростинки, дарма що коло неї не поравсь і не зростив її, — що за одну ніч виросла й за одну ніч поникла;

\VS{11}А менї б то та не жаль було Ниневії, великого городу, що в йому більш ста й двайцятьох тисяч чоловіка живе, що не вміють розпізнати правицї од лївицї, та й так багато скотини?

\par }