\NormalFont\ShortTitle{ЄВАНГЕЛИЯ ВІД СЬВ. ЙОАНА}

{\MT ЄВАНГЕЛИЯ ВІД СЬВ. ЙОАНА.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}У починї було Слово, й Слово було в Бога, й Бог було Слово.

\VS{2}Воно було в починї у Бога.

\VS{3}Все Ним стало ся; і без Него не стало ся нїщо, що стало ся.

\VS{4}У Йому життє було: й життє було сьвітлом людям.

\VS{5}І сьвітло у темряві сьвітить, і темрява Його не обняла.

\VS{6}Був чоловік посланий від Бога, ймя йому Йоан.

\VS{7}Сей прийшов на сьвідкуваннє, щоб сьвідкувати про сьвітло, щоб усї вірували через него.

\VS{8}Не був він сьвітло, а щоб сьвідкувати про сьвітло.

\VS{9}Було сьвітло правдиве, що просьвічує кожного чоловіка, що приходить на сьвіт.

\VS{10}На сьвітї був, і сьвіт Ним настав, і сьвіт Його не пізнав.

\VS{11}У своє прийшов, і свої не прийняли Його.

\VS{12}Которі ж прийняли Його, дав їм власть дїтьми Божими стати ся, що вірують в імя Його:

\VS{13}що не від крові, нї від хотїння тїлесного, нї від хотїння мужеського, а від Бога родили ся.

\VS{14}І Слово тїлом стало ся, і пробувало між нами (й бачили ми славу Його, славу, яко Єдинородного від Отця), повне благодати і правди.

\VS{15}Йоан сьвідкує про Него, й покликував, глаголючи: Се той, про кого казав я: За мною грядущий поперед мене був; бо перш мене був.

\VS{16}І з повноти Його ми всї прийняли й благодать за благодать.

\VS{17}Бо закон через Мойсея даний був; благодать і правда через Ісуса Христа стала ся.

\VS{18}Бога нїхто не бачив нїколи; єдинородний Син, що в лонї Отця, той вияснив.

\VS{19}І се сьвідченнє Йоанове, як післали Жиди з Єрусалиму священиків та левитів, щоб спитали Його: Хто ти єси?

\VS{20}І визнав, і не відпер ся; а визнав: Що я не Христос.

\VS{21}І питали його: Що ж? Ілия єси ти? І рече: Нї. Пророк єси ти? І відказав: Нї.

\VS{22}Казали ж йому: Хто ж єси? щоб нам одповідь дати тим, що післали нас. Що кажеш про себе?

\VS{23}Рече: Я голос покликуючого в пустинї: Випростайте дорогу Господню, як глаголав Ісаїя пророк.

\VS{24}А послані були з Фарисеїв.

\VS{25}І питали вони його, й казали йому: Чого ж хрестиш, коли ти не Христос, нї Ілия, нї пророк.

\VS{26}Відказав їм Йоан, глаголючи: Я хрещу вас водою; серед вас же стоїть, котрого ви не знаєте:

\VS{27}се за мною Грядущий, що поперед мене був; котрому я недостоєн розвязати ременя обувя Його.

\VS{28}Се в Витаварі стало ся, за Йорданом, де Йоан хрестив.

\VS{29}Назавтра бачить Йоан, що Ісус ійде до него, й рече: Ось Агнець Божий, що бере на себе гріхи сьвіта.

\VS{30}Се Той, про кого я казав: За мною гряде муж, що поперед мене був, бо перше мене був.

\VS{31}І я не знав Його, та, щоб явив ся Ізраїлеві, для того прийшов я, хрестячи водою.

\VS{32}І сьвідкував Йоан, глаголючи: Що бачив я Духа, злинувшого як голуб з неба, і став він над Ним.

\VS{33}І я не знав Його; та пославший мене хрестити водою, той менї глаголав: На кого побачиш, що Дух злине та стане над Ним, се той, що хрестить Духом сьвятим.

\VS{34}І бачив я, і сьвідкував, що се Син Божий.

\VS{35}Назавтра знов стояв Йоан і два з учеників його;

\VS{36}і, споглянувши на Ісуса йдучого, рече: ось Агнець Божий.

\VS{37}І чули його два ученики глаголючого, й пійшли слїдом за Ісусом.

\VS{38}І обернувшись Ісус та побачивши їх слїдом ідучих, рече їм:
{\WJ{Чого шукаєте?}} Вони ж сказали Йому: Рави (що єсть перекладом: Учителю), де пробуваєш?

\VS{39}Рече їм:
{\WJ{Ідїть і подивіть ся.}} Пійшли вони, та й бачили, де пробуває, і перебули в Него день той; було ж коло десятої години.

\VS{40}Один з двох, що чули від Йоана та й пійшли слїдом за ним, був Андрей, брат Симона Петра.

\VS{41}Він знаходить первий брата свого Симона, й каже йому: Знайшли ми Месию (що єсть перекладом: Христос).

\VS{42}І привів його до Ісуса. Поглянувши ж на него Ісус, рече:
{\WJ{Ти єси Симон, син Йони; ти назвеш ся Кифа}} (що єсть перекладом: Петр).

\VS{43}Назавтра хотїв Ісус вийти в Галилею, і знаходить Филипа, й рече йому:
{\WJ{Йди слїдом за мною.}}

\VS{44}Був же Филип із Витсаїди, з города Андреєвого та Петрового.

\VS{45}Знаходить Филип Натанаїла, й каже йому: Про кого писав Мойсей у законї й пророки, знайшли ми, Ісуса, сина Йосифового, що з Назарету.

\VS{46}І каже Натанаїл до него: З Назарету хиба може що добре бути? Каже йому Филип: Іди та й подивись!

\VS{47}Побачив Ісус Натанаїла, йдучого до Него, й рече про него:
{\WJ{Ось справдї Ізраїлитянин, що в йому підступу нема.}}

\VS{48}Каже Йому Натанаїл: Звідкіля мене знаєш? Озвавсь Ісус і рече йому:
{\WJ{Перш нїж Филип покликав тебе, як був єси під смоківницею, бачив я тебе.}}

\VS{49}Озвавсь Натанаїл і каже Йому: Рави, Ти єси Син Божий, Ти єси цар Ізраїлїв.

\VS{50}Озвавсь Ісус і рече йому:
{\WJ{Що сказав тобі: Я бачив тебе під смоківницею, то й віруєш? Більше сього бачити меш.}}

\VS{51}І рече йому:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Від нинї бачити мете небо відкрите, а ангелів Божих, що сходять угору і вниз на Сина чоловічого.}}




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}А третього дня було весїллє в Канї Галилейській; і була мати Ісусова там;

\VS{2}запрошено ж і Ісуса, й учеників Його на весїллє.

\VS{3}І, як не ставало вина, каже мати Ісусова до Него: Вина не мають.

\VS{4}Рече їй Ісус:
{\WJ{Що менї й тобі, жено? ще не прийшла година моя.}}

\VS{5}Каже Його мати слугам: Що вам скаже, робіть.

\VS{6}Стояло ж там шість камяних водників про очищеннє Жидівське, що містили відер по два або по три.

\VS{7}Рече їм Ісус:
{\WJ{Поналивайте водники водою.}} І поналивали їх аж по верх.

\VS{8}І рече їм:
{\WJ{Черпайте тепер, та й несїть до старости.}} І понесли.

\VS{9}Як же покоштував староста води, що сталась вином (а не знав, звідкіля, слуги ж знали, що черпали воду), кличе жениха староста,

\VS{10}і каже йому: Кожен чоловік перш добре вино ставить, а як підопють, тодї гірше; ти ж додержав добре вино аж досї.

\VS{11}Сей почин ознак зробив Ісус у Канї Галилейській, і показав славу свою; і вірували в Него ученики Його.

\VS{12}Після сього пійшов у Капернаум, Він і мати Його, й брати Його, й ученики Його; і там пробували небагато днїв.

\VS{13}А була близько пасха у Жидів, і пійшов у Єрусалим Ісус,

\VS{14}і знайшов у церкві продаючих воли, й вівцї, і голуби, й міняльників сидячих.

\VS{15}І, зробивши джгута\FTNT{*}{{\FR 2:15 }{\FT{Скрутля, плетїнку.}}} з мотузків, повиганяв усїх із церкви, й вівцї й воли, а міняльникам порозсипав гроші, і столи поперевертав;

\VS{16}а тим, що голуби продавали, рече:
{\WJ{Візьміть се звідсїля; не робіть дому Отця мого домом торговим.}}

\VS{17}Згадали ж ученики Його, що написано: Ревність дому твого зʼїла мене.

\VS{18}Озвались тодї Жиди, й казали Йому: Що за знак покажеш нам, що се робиш?

\VS{19}Озвавсь Ісус і рече їм:
{\WJ{Зруйнуйте сю церкву, й я за три днї підніму вам її.}}

\VS{20}Казали тодї Жиди: Сорок і шість років будовано церкву сю, а Ти в три днї піднімеш її?

\VS{21}Він же глаголав про церкву тїла свого.

\VS{22}Як же встав з мертвих, згадали ученики Його, що Він се глаголав їм; і вірували писанню і слову, що глаголав Ісус.

\VS{23}Як же був у Єрусалимі у пасху на сьвята, многі увірували в імя Його, побачивши чудеса Його, що робив.

\VS{24}Сам же Ісус не звіряв ся їм, тим що знав усїх:

\VS{25}бо не треба було Йому, щоб хто сьвідкував про чоловіка, бо Він знав, що було в чоловіку.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Був же чоловік з Фарисеїв, Никодим імя йому, князь Жидівський.

\VS{2}Сей прийшов до Ісуса в ночі, і каже Йому: Рави, знаємо, що від Бога прийшов єси учителем; нїхто бо таких ознак не може робити, як Ти робиш, коли не буде Бог з ним.

\VS{3}Озвавсь Ісус і рече йому:
{\WJ{Істино, істино глаголю тобі: Коли хто не народить ся звиш, не може видїти царства Божого.}}

\VS{4}Каже до Него Никодим: Як же може чоловік народитись, старим бувши? хиба може в утробу матери своєї знов увійти, і родитись?

\VS{5}Озвавсь Ісус:
{\WJ{Істино, істино глаголю тобі: Коли хто не родить ся од води й Духа, не може ввійти в царство Боже.}}

\VS{6}{\WJ{Роджене від тїла — тїло, а роджене від Духа — дух.}}

\VS{7}{\WJ{Не дивуй ся, що глаголав тобі: Мусите ви народити ся звиш.}}

\VS{8}{\WJ{Дух, де хоче, дише, й голос його чуєш, та не знаєш, звідкіля виходить, і куди йде; так усякий народжений од Духа.}}

\VS{9}Озвавсь Никодим і каже Йому: Як може се статись:

\VS{10}Відказав Ісус і рече йому:
{\WJ{Ти єси учитель Ізраїлїв, і сього не знаєш?}}

\VS{11}{\WJ{Істино, істино глаголю тобі: Що те, що знаємо, говоримо, й що бачили, сьвідкуємо; а сьвідкування нашого не приймаєте.}}

\VS{12}{\WJ{Коли про земне глаголав вам, і не віруєте, — як же, коли скажу вам про небесне, увіруєте?}}

\VS{13}{\WJ{І нїхто не зійшов на небо, тільки хто з неба зійшов, Син чоловічий, що на небі.}}

\VS{14}{\WJ{І, як Мойсей підняв угору гадюку в пустинї, так мусить бути піднятий і Син чоловічий,}}

\VS{15}{\WJ{щоб кожний віруючий в Него не погиб, а мав життє вічнє.}}

\VS{16}{\WJ{Так бо полюбив Бог сьвіт, що Сина свого єдинородного дав, щоб кожен, віруючий в Него, не погиб, а мав життє вічнє.}}

\VS{17}{\WJ{Бо не післав Бог Сина свого на сьвіт, щоб осудив сьвіт, а щоб спас ся Ним сьвіт.}}

\VS{18}{\WJ{Хто вірує в Него, не осудить ся; хто ж не вірує, уже осуджений; бо не вірував у ймя єдинородного Сина Божого.}}

\VS{19}{\WJ{Сей же єсть суд, що сьвітло прийшло на сьвіт, а полюбили люде темряву більше нїж сьвітло; були бо лихі їх учинки.}}

\VS{20}{\WJ{Кожен бо, хто чинить лихе, ненавидить сьвітло, й не йде до сьвітла, щоб не зганено вчинків його.}}

\VS{21}{\WJ{Хто ж робить правду, йде до сьвітла, щоб виявились його вчинки, бо в Бозї роблені.}}

\VS{22}Після сього пійшов Ісус і ученики Його в Юдейську землю; і там пробував з ними, й хрестив.

\VS{23}Хрестив же й Йоан у Єнонї поблизу Салима, бо води було там багато; й приходили, й хрестились.

\VS{24}Ще бо не вкинуто в темницю Йоана.

\VS{25}Постало ж змаганнє в учеників Йоанових з Жидами про очищеннє.

\VS{26}І прийшли вони до Йоана, й казали йому: Рави, той що був з тобою за Йорданом, котрому сьвідкував єси, ось сей хрестить і всї йдуть до Него.

\VS{27}Озвавсь Йоан і рече: Не може чоловік прийняти нїчого, коли не буде дано йому з неба.

\VS{28}Самі ви менї сьвідкуєте, що я казав: Я не Христос, а що я посланий перед Ним.

\VS{29}Хто має заручену, той жених; а друг жениха, стоячи й слухаючи його, радощами радуєть ся голосу жениха; ся оце радість моя сповнилась.

\VS{30}Той мусить рости, я ж малїти.

\VS{31}Хто звиш гряде, той над усїма; хто від землї, той від землї, і від землї говорить; хто з неба гряде, той над усїма.

\VS{32}І що бачив і чув, про те й сьвідкує; і сьвідкування Його нїхто не приймає.

\VS{33}Хто прийняв сьвідкуваннє Його, той ствердив, що Бог правдивий.

\VS{34}Кого бо післав Бог, той слова Божі говорить; бо не мірою дає Бог Духа.

\VS{35}Отець любить Сина, і все дав у руки Йому.

\VS{36}Хто вірує в Сина, той має вічне життє; а хто не вірує Синові, не бачити ме життя, а гнїв Божий пробуває на йому.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Як же взнав Господь, що прочули Фарисеї, що Ісус більш учеників єднає і хрестить, нїж Йоан,

\VS{2}(хоч Ісус сам не хрестив, а ученики Його;)

\VS{3}то покинув Юдею, та й пійшов знов у Галилею.

\VS{4}Треба ж було Йому проходити через Самарию.

\VS{5}Приходить оце в город Самарянський, названий Сихар, поблизу хутора, що дав Яков Йосифу, синові своєму.

\VS{6}Була ж там криниця Яковова. Оце ж Ісус, утомившись у дорозї, сидїв так на криницї; було ж коло шестої години.

\VS{7}Приходить жінка з Самариї начерпати води. Рече їй Ісус:
{\WJ{Дай менї пити.}}

\VS{8}Ученики бо Його пійшли в город, щоб купити їжі.

\VS{9}Каже ж Йому жінка Самарянка: Як се Ти, Жидовин бувши, пити просиш від мене, жінки Самарянки? Бо Жиди не сходять ся з Самарянами.

\VS{10}Озвавсь Ісус і рече їй:
{\WJ{Коли б знала дар Божий і хто се говорить тобі: Дай менї пити, ти просила б Його, й дав би тобі води живої.}}

\VS{11}Каже Йому жінка: Добродїю, і черпака не маєш, і колодязь глибокий; звідкіля ж маєш воду живу?

\VS{12}Хиба Ти більший єси отця нашого Якова, що дав нам сей колодязь? і він сам з него пив, і сини його, й скот його.

\VS{13}Озвавсь Ісус і рече їй:
{\WJ{Всякий, хто пє воду сю забажає знов;}}

\VS{14}{\WJ{хто ж напєть ся води, що я дам йому, не забажає до віку; а вода, що дам йому, буде в йому жерелом води, що тече в життє вічнє.}}

\VS{15}Каже до Него жінка: Добродїю, дай менї сієї води, щоб не жаждувала, анї ходила сюди черпати.

\VS{16}Рече їй Ісус:
{\WJ{Іди поклич чоловіка твого, та й приходь сюди.}}

\VS{17}Озвалась жінка і каже: Не маю чоловіка. Рече їй Ісус:
{\WJ{Добре сказала єси, що чоловіка не маєш;}}

\VS{18}{\WJ{пять бо чоловіків мала, та й тепер которого маєш, не чоловік тобі; у сьому правду сказала єси.}}

\VS{19}Каже Йому жінка: Добродїю, бачу, що пророк єси Ти.

\VS{20}Батьки наші на сїй горі покланялись; а ви кажете, що в Єрусалимі місце, де треба покланяти ся.

\VS{21}Рече їй Ісус:
{\WJ{Жінко, вір менї, що прийде час, коли нї на горі сїй, анї в Єрусалимі покланяти метесь ви Отцеві.}}

\VS{22}{\WJ{Ви кланяєтесь, а чому — не знаєте; ми кланяємось, і чому — знаємо, бо спасеннє від Жидів.}}

\VS{23}{\WJ{Та прийде час, і вже єсть, що правдиві поклонники поклонять ся Отцеві духом і правдою; Отець бо таких шукає покланяючих ся Йому.}}

\VS{24}{\WJ{Дух — Бог, і хто покланяєть ся Йому, духом і правдою мусить покланятись.}}

\VS{25}Каже Йому жінка: Знаю, що Месия прийде (званий Христос). Як прийде Він, звістить нам усе.

\VS{26}Рече їй Ісус:
{\WJ{Се я, що глаголю тобі.}}

\VS{27}І прийшли на се ученики Його, й дивувались, що Він із жінкою розмовляв; та нїхто не сказав: Чого тобі треба? або: Про що розмовляєш із нею?

\VS{28}Покинула тодї відро своє жінка, й пійшла в город, і каже людям:

\VS{29}Ійдїть подивіть ся на чоловіка, котрий сказав менї все, що я зробила; чи се не Христос?

\VS{30}Вийшли ж з города, й прийшли до Него.

\VS{31}Тим часом просили Його ученики: Рави, їж.

\VS{32}Він же рече їм:
{\WJ{Я маю їжу їсти, котрої ви не знаєте.}}

\VS{33}Казали ж ученики один до одного: Хиба хто принїс Йому їсти?

\VS{34}Рече їм Ісус:
{\WJ{Моя їжа, щоб чинити волю Пославшого мене, й скінчити Його дїло.}}

\VS{35}{\WJ{Хиба ви не кажете: Що ще чотирі місяцї, та й жнива прийдуть? Ось глаголю вам: Здійміть очі ваші, та погляньте на ниви, що вже пополовіли на жнива.}}

\VS{36}{\WJ{І приймає жнець плату, й збирає овощ у життє вічнє, щоб і хто сїє радував ся, і хто жне.}}

\VS{37}{\WJ{Бо у сьому слово правдиве: що инший, хто сїє, а инший, хто жне.}}

\VS{38}{\WJ{Я післав вас жати, коло чого ви не працювали; инші люде працювали, а ви на працю їх увійшли.}}

\VS{39}З города ж того багато увірувало в Него Самарян через слово жінки, сьвідкуючої: Що сказав менї все, що зробила.

\VS{40}Як же прийшли до Него Самаряне, просили Його зістатись у них; і зіставсь там два днї.

\VS{41}І багато більше увірувало за слово Його.

\VS{42}А тій жінцї казали: Що вже не задля твого оповідання віруємо; самі бо чули, й знаємо, що се справдї Спас сьвіту Христос.

\VS{43}Через два ж днї вийшов звідтіля та прийшов у Галилею.

\VS{44}Сам бо Ісус сьвідкував, що пророк у своїй отчинї чести не має.

\VS{45}Як же прийшов у Галилею, прийняли Його Галилейцї, бачивши все, що зробив у Єрусалимі на сьвята: бо й вони ходили на сьвята.

\VS{46}Прийшов же Ісус ізнов у Кану Галилейську, де зробив воду вином. І був один царський, котрого син нездужав у Капернаумі.

\VS{47}Сей, почувши, що Ісус прибув із Юдеї в Галилею, прийшов до Него, й благав Його, щоб пійшов та оздоровив сина його, бо мав умерти.

\VS{48}Рече ж Ісус до него:
{\WJ{Коли ознак та див не побачите, не увіруєте.}}

\VS{49}Каже до Него царський: Господи, йди перш, нїж умре дитина моя.

\VS{50}Рече йому Ісус:
{\WJ{Іди, син твій живий.}} І увірував чоловік слову, що промовив йому Ісус, і пійшов.

\VS{51}Вже ж він ішов, зустріли його слуги його й звістили, кажучи: Що хлопчик твій живий.

\VS{52}Спитав же в них про годину, коли полегшало йому. І кажуть йому: Що вчора семої години покинула його горячка.

\VS{53}Зрозумів же батько, що тієї самої години, котрої сказав йому Ісус:
{\WJ{Що син твій живий;}} і увірував сам і ввесь дім його.

\VS{54}Се знов другу ознаку зробив Ісус, прийшовши з Юдеї в Галилею.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Після сього було сьвято Жидівське; і прийшов Ісус у Єрусалим.

\VS{2}У Єрусалимі ж коло Овечих воріт є купіль, що зветь ся по єврейськи Ветезда, з пятьма ходниками.

\VS{3}В них лежало велике множество недужих, слїпих, кривих, сухих, що дожидали движення води.

\VS{4}Ангел бо певного часу спускавсь у купіль і збивав воду: хто ж первий улазив після збивання води, одужував, якою б нї мучив ся болестю.

\VS{5}Був же там один чоловік, що трийцять і вісїм років був у недузї.

\VS{6}Сього побачивши Ісус лежачого, й відаючи, що довгий уже час нездужає, рече йому:
{\WJ{Хочеш одужати?}}

\VS{7}Відповів Йому недужий: Господи, чоловіка не маю, щоб, як зібєть ся вода, вкинув мене в купіль; як же прийду я, инший поперед мене влазить.

\VS{8}Рече йому Ісус:
{\WJ{Устань, візьми постїль твою, та й ходи!}}

\VS{9}І зараз одужав чоловік, і взяв постїль свою, та й ходив; була ж субота того дня.

\VS{10}І казали Жиди сцїленому: Субота; не годить ся тобі брати постелї.

\VS{11}Відказав їм: Хто оздоровив мене, той менї сказав:
{\WJ{Візьми постїль твою, та й ходи.}}

\VS{12}Питали ж його: Що то за чоловік, що сказав тобі:
{\WJ{Візьми постїль твою, та й ходи?}}

\VS{13}Той же, що одужав, не знав, хто Він; бо Ісус відійшов геть, як народ був на місцї тому.

\VS{14}Опісля знаходить його Ісус у церкві, і рече йому:
{\WJ{Оце одужав єси; не гріши більш, щоб гіршого тобі не стало ся.}}

\VS{15}Пійшов чоловік, та й сповістив Жидів, що се Ісус, що оздоровив його.

\VS{16}За се гонили Ісуса Жиди й шукали Його вбити, що се зробив у суботу.

\VS{17}Ісус же відказав їм:
{\WJ{Отець мій і досї робить і я роблю.}}

\VS{18}За се ж ще більш шукали Його Жиди вбити, що не то ламле суботу, а ще й Отцем своїм зве Бога, рівним себе ставлячи Богу.

\VS{19}Озвав ся ж Ісус і рече їм:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Не може Син нїчого робити від себе, коли не бачить, що Отець те робить: що бо Той робить, те й Син так само робить.}}

\VS{20}{\WJ{Отець бо любить Сина, і все показує Йому, що сам робить; і більші сих покаже Йому дїла, щоб ви дивувались.}}

\VS{21}{\WJ{Бо, як Отець воскрешає мертвих і оживлює, так і Син, кого хоче, оживлює.}}

\VS{22}{\WJ{Бо Отець і не судить нїкого, а суд увесь дав Синові,}}

\VS{23}{\WJ{щоб усї шанували Сина, як шанують Отця. Хто не шанує Сина, не шанує Отця, що післав Його.}}

\VS{24}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Що, хто слухає слово моє і вірує Пославшому мене, має життє вічнє, і на суд не прийде, а перейде від смерти в життє.}}

\VS{25}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Що прийде час, і нинї єсть, що мертві почують голос Сина Божого, й почувши оживуть.}}

\VS{26}{\WJ{Бо, як Отець має життє в собі, так дав і Синові життє мати в собі,}}

\VS{27}{\WJ{і власть дав Йому і суд чинити; бо Він Син чоловічий.}}

\VS{28}{\WJ{Не дивуйтесь сьому, бо прийде час, що в гробах почують голос Його,}}

\VS{29}{\WJ{і повиходять: которі добро робили, в воскресеннє життя, а которі зло робили, в воскресеннє суду.}}

\VS{30}{\WJ{Не можу я робити від себе нїчого: як чую, суджу; і суд мій праведний; бо не шукаю волї моєї, а волї пославшого мене Отця.}}

\VS{31}{\WJ{Коли я сьвідкую про себе, сьвідченнє моє не правдиве.}}

\VS{32}{\WJ{Инший єсть, хто сьвідкує про мене; і я знаю, що правдиве сьвідченнє, котре про мене сьвідкує.}}

\VS{33}{\WJ{Ви посилали до Йоана, й сьвідкував правдї.}}

\VS{34}{\WJ{Я же не від чоловіка сьвідченнє приймаю, а глаголю се, щоб ви спаслись.}}

\VS{35}{\WJ{Той був сьвітильник горючий і сьвітючий; ви ж хотїли повеселитись на часину сьвітлом його.}}

\VS{36}{\WJ{Я ж маю сьвідченнє більше Йоанового: дїла бо, що дав менї Отець, щоб їх скінчити, ті дїла, що я роблю, сьвідкують про мене, що Отець мене післав.}}

\VS{37}{\WJ{І пославший мене Отець сам сьвідкував про мене. Анї голосу Його не чули ви нїколи, анї виду Його не бачили;}}

\VS{38}{\WJ{і слова Його не маєте пробуваючого в вас; бо кого післав Він, тому ви не віруєте.}}

\VS{39}{\WJ{Прослїдїть писання; бо ви думаєте в них життє вічнє мати; й ті сьвідкують про мене.}}

\VS{40}{\WJ{Та не хочете прийти до мене, щоб життє мати.}}

\VS{41}{\WJ{Чести від людей не приймаю.}}

\VS{42}{\WJ{Та я спізнав вас, що любови Божої не маєте в собі.}}

\VS{43}{\WJ{Я прийшов в імя Отця мого, і не приймаєте мене. Коли инший прийде в імя своє, того приймете.}}

\VS{44}{\WJ{Як ви можете вірувати, славу один од одного приймаючи, а слави, що від одного Бога, не шукаєте?}}

\VS{45}{\WJ{Не думайте, що я обвинувачу вас перед Отцем: є хто винуватить вас: Мойсей, що на него вповаєте.}}

\VS{46}{\WJ{Коли б ви вірували Мойсейові, вірували б менї; бо про мене той писав.}}

\VS{47}{\WJ{Коли ж його писанням не віруєте, як моїм словам вірувати мете?}}




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}Після сього пійшов Ісус на той бік моря Галилейського, Тивериядського.

\VS{2}І йшло за Ним багато народу, бо бачили Його ознаки, що робив над недужими.

\VS{3}Зійшов же на гору Ісус, і сидїв там з учениками своїми.

\VS{4}Була ж близько пасха, сьвято Жидівське.

\VS{5}Знявши ж Ісус очі і побачивши, що багато народу йде до Него, рече до Филипа:
{\WJ{Звідкіля купимо хлїба, щоб вони попоїли?}}

\VS{6}Се ж сказав, вивідуючи його, бо сам знав, що має робити.

\VS{7}Відказав Йому Филип: За двістї денариїв хлїба не стане їм, щоб кожному з них хоч трохи досталось.

\VS{8}Каже Йому один з учеників Його, Андрей, брат Симона Петра:

\VS{9}Є тут хлопець один, що має пять хлїбів ячних\FTNT{*}{{\FR 6:9 }{\FT{Ячмінних.}}} та дві рибки; тільки що сього на стільки?

\VS{10}Рече ж Ісус:
{\WJ{Заставте людей сїдати.}} Була ж трава велика на тому місцї. Посїдали ж чоловіки, числом тисяч з пять.

\VS{11}Прийнявши ж хлїби Ісус, і оддавши хвалу, подав ученикам, ученики ж сидячим; так само й риби, скільки хотїли.

\VS{12}Як же наситились, рече ученикам своїм:
{\WJ{Позбирайте останки окрушин, щоб не пропало нїщо.}}

\VS{13}Зібрали ж і наповнили дванайцять кошів окрушин із пяти хлїбів ячних, що зосталось у тих, що їли.

\VS{14}Люде ж, бачивши, яку ознаку зробив Ісус, сказали, що се справдї пророк, грядущий на сьвіт.

\VS{15}Як же постеріг Ісус, що хочуть прийти та схопити Його, щоб зробити Його царем, то пійшов ізнов на гору сам один.

\VS{16}Як же настав вечір, пійшли ученики Його над море,

\VS{17}і, ввійшовши в човен, плили на той бік моря у Капернаум. І вже стемнїло, й не приходив до них Ісус.

\VS{18}А море, од великого вітру, що бурхав, піднялось.

\VS{19}Одпливши ж гоней на двайцять і пять або трийцять, бачять, що Ісус ходить по морю, і до човна наближуєть ся, і полякались.

\VS{20}Він же рече їм:
{\WJ{Се я; не лякайтесь.}}

\VS{21}Тодї радо прийняли Його в човен, і зараз човен опинивсь коло землї, куди вони прямували.

\VS{22}Назавтра народ, стоячий по тім боцї моря, побачивши, що иншого човна не було там, тільки один той, у котрий ввійшли ученики Його, й що не ввійшов з учениками своїми Ісус у човен, а що самі ученики Його відчалили,

\VS{23}инші ж човни поприходили з Тиверияди поблизу місця, де їли хлїб, як хвалу оддав Господь;

\VS{24}побачивши ж оце люде, що Ісуса там нема, анї учеників Його, ввійшли і вони в човни, та й прибули в Капернаум, шукаючи Ісуса.

\VS{25}І, знайшовши Його на тім боцї моря, сказали Йому: Рави, коли прибув єси сюда?

\VS{26}Відказав їм Ісус і рече:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Шукаєте мене не тому, що бачили ознаки, а що їли хлїб, та й наситились.}}

\VS{27}{\WJ{Трудїть ся не для їжи погибаючої, а для їжи, що зостаєть ся в вічнє життє, котру Син чоловічий вам дасть; Сього бо Отець ствердив, Бог.}}

\VS{28}Казали ж до Него: Що нам робити, щоб чинити дїла Божі?

\VS{29}Відказав Ісус і рече їм:
{\WJ{Се єсть дїло Боже, щоб вірувати в Того, кого післав Він.}}

\VS{30}Казали ж Йому: Що ж робиш Ти за ознаку, щоб видїли ми, та й вірували Тобі? що чиниш?

\VS{31}Батьки наші манну їли в пустинї, як писано: Хлїб з неба дав їм їсти.

\VS{32}Рече ж їм Ісус:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Не Мойсей дав вам хлїб з неба, а Отець мій дає вам хлїб з неба правдивий.}}

\VS{33}{\WJ{Бо хлїб Божий той, що сходить з неба, й життє дає сьвітові.}}

\VS{34}Казали ж до Него: Господи, всякого часу давай нам хлїб сей.

\VS{35}Рече ж їм Ісус:
{\WJ{Я хлїб життя, хто приходить до мене, не голодувати ме, і хто вірує в мене, не жаждувати ме нїколи.}}

\VS{36}{\WJ{Тільки глаголю вам, що й видїли мене, та й не віруєте.}}

\VS{37}{\WJ{Усе, що дає менї Отець, до мене прийде; а хто приходить до мене, не вижену геть.}}

\VS{38}{\WJ{Бо зійшов я з неба, не щоб чинити волю мою, а волю Пославшого мене.}}

\VS{39}{\WJ{Се ж воля пославшого мене Отця, щоб з усього, що дав менї, не погубив я нїчого, а воскресив його останнього дня.}}

\VS{40}{\WJ{Се ж воля пославшого мене, щоб кожен, хто видить Сина й вірує в Него, мав життє вічнє, і я воскрешу його останнього дня.}}

\VS{41}Миркали\FTNT{†}{{\FR 6:41 }{\FT{Відказували.}}} тодї Жиди про Него, що сказав:
{\WJ{Я хлїб, що зійшов з небес;}}

\VS{42}і казали: Хиба се не Ісус, син Йосифів, котрого знаємо ми батька й матїр? Як же Він каже:
{\WJ{Що з неба зійшов я?}}

\VS{43}Озвав ся ж Ісус і рече їм:
{\WJ{Не миркайте між собою.}}

\VS{44}{\WJ{Нїхто не може прийти до мене, коли Отець, пославший мене, не притягне його, й я воскрешу його останнього дня.}}

\VS{45}{\WJ{Написано в пророків: І будуть усї навчені від Бога. Тим кожен, хто чув од Отця і навчивсь, приходить до мене.}}

\VS{46}{\WJ{Не то, щоб Отця хто видїв, тільки Той, хто від Бога, Той видїв Отця.}}

\VS{47}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Хто вірує в мене, має життє вічнє.}}

\VS{48}{\WJ{Я хлїб життя.}}

\VS{49}{\WJ{Батьки ваші їли манну в пустинї, та й повмирали.}}

\VS{50}{\WJ{Се хлїб, що з неба сходить, щоб, хто їсть Його, не вмер.}}

\VS{51}{\WJ{Я хлїб живий, що з неба зійшов. Коли хто їсть сей хлїб, жити ме по вік; а хлїб, що я дам, се тїло моє, що я дам за життє сьвіту.}}

\VS{52}Змагались тодї між собою, говорячи: Як може Він дати нам тїло їсти?

\VS{53}Рече ж їм Ісус:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Як не їсте тїла Сина чоловічого й не пєте Його крові, не маєте життя в собі.}}

\VS{54}{\WJ{Хто їсть тїло моє і пє мою кров, має життє вічнє, і я воскрешу його останнього дня.}}

\VS{55}{\WJ{Тїло моє справдї єсть їжа, а кров моя справдї єсть напиток.}}

\VS{56}{\WJ{Хто їсть тїло моє і пє кров мою, в менї пробуває, а я в йому.}}

\VS{57}{\WJ{Як післав мене живий Отець, і я живу Отцем, так і хто їсть мене, й той жити ме мною.}}

\VS{58}{\WJ{Се хлїб, що з неба зійшов. Не як батьки ваші їли манну та й повмирали; хто їсть сей хлїб, жити ме по вік.}}

\VS{59}Се Він глаголав у школї, навчаючи в Капернаумі.

\VS{60}Многі ж слухавши з учеників Його казали: Жорстоке се слово; хто може його слухати?

\VS{61}Знаючи ж Ісус сам у собі, що миркають про Него ученики Його, рече їм:
{\WJ{Се вас блазнить?}}

\VS{62}{\WJ{Що ж, коли побачите Сина чоловічого, як входить туди, де перше був?}}

\VS{63}{\WJ{Се дух, що оживлює; тїло не годить ся нї на що. Слова, що я глаголю вам, се дух і життє.}}

\VS{64}{\WJ{Тільки ж є такі між вами, що не вірують.}} Знав бо з почину Ісус, котрі не вірують, і хто зрадить Його.

\VS{65}І рече:
{\WJ{Тим глаголав вам, що нїхто не може прийти до мене, коли не буде дано йому від Отця мого.}}

\VS{66}Після сього багато з учеників Його пійшли назад, і вже більш з Ним не ходили.

\VS{67}Рече ж Ісус дванайцятьом:
{\WJ{Чи й ви хочете йти?}}

\VS{68}Відказав тодї Йому Симон Петр: Господи, до кого йти нам? у Тебе слова життя вічнього,

\VS{69}і ми увірували й взнали, що Ти єси Христос, Син Бога живого.

\VS{70}Відказав їм Ісус:
{\WJ{Хиба не я вас дванайцятьох вибрав? а один з вас диявол.}}

\VS{71}Говорив же про Юду Симонового Іскариота: сей бо мав Його зрадити, один з дванайцяти.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}І ходив Ісус після сього по Галилеї; не хотїв бо по Юдеї ходити, що шукали Його Жиди вбити.

\VS{2}Було ж близько Жидівське сьвято кучок.

\VS{3}Казали ж до Него брати Його: Зійди звідсїля, та й іди в Юдею, щоб і ученики Твої видїли дїла Твої, що робиш.

\VS{4}Нїхто бо тайно нїчого не робить, шукаючи сам знаним бути. Коли таке робиш, то покажи себе сьвітові.

\VS{5}Бо й брати Його не вірували в Него.

\VS{6}Рече тодї їм Ісус:
{\WJ{Пора моя ще не прийшла; ваша ж пора всякого часу готова.}}

\VS{7}{\WJ{Не може сьвіт ненавидїти вас, мене ж ненавидить; бо я сьвідкую про него, що дїла його лихі.}}

\VS{8}{\WJ{Ви йдїть на се сьвято; я ще не пійду на те сьвято, бо пора моя ще не сповнилась.}}

\VS{9}Се сказавши їм, зіставсь у Галилеї.

\VS{10}Як же пійшли брати Його, тодї й Він пійшов на сьвято, не явно, а якби потай.

\VS{11}Жиди ж шукали Його в сьвято, й казали: Де Він?

\VS{12}І було багато говірки про Него в народї: инші казали, що Він добрий; инші ж казали: Нї, а зводить народ.

\VS{13}Та нїхто явно не говорив про Него задля страху перед Жидами.

\VS{14}Як же було в половинї сьвята, ввійшов Ісус у церкву, та й навчав.

\VS{15}І дивувались Жиди, кажучи: Як Він писання знає, не вчившись?

\VS{16}Озвав ся до них Ісус і рече:
{\WJ{Моя наука не єсть моя, а Пославшого мене.}}

\VS{17}{\WJ{Коли хто хоче волю Його чинити, знати ме про науку, чи від Бога вона, чи я від себе глаголю.}}

\VS{18}{\WJ{Хто від себе говорить, слави своєї шукає; хто ж шукає слави Пославшого Його, Той правдивий, і неправди нема в Йому.}}

\VS{19}{\WJ{Хиба не Мойсей дав вам закон? а нїхто з вас не чинить закону. Чого шукаєте мене вбити?}}

\VS{20}Озвавсь народ і каже: Біса маєш; хто шукає вбити Тебе?

\VS{21}Відказав Ісус і рече їм:
{\WJ{Одно дїло зробив я, і всї дивуєтесь.}}

\VS{22}{\WJ{Мойсей дав вам обрізаннє (не, що від Мойсея воно, а від батьків); то й у суботу обрізуєте чоловіка.}}

\VS{23}{\WJ{Коли обрізаннє приймає чоловік у суботу, щоб не був зламаний закон Мойсеїв, чого на мене ремствуєте, що всього чоловіка уздоровив у суботу?}}

\VS{24}{\WJ{Не судїть по виду, а праведний суд судїть.}}

\VS{25}Казали тодї деякі з Єрусалимцїв: Чи не се Той, що шукають убити Його?

\VS{26}І ось явно говорить, і нїчого Йому не кажуть. Чи справдї не взнали князї, що Він справдї Христос?

\VS{27}Тільки ж ми Його знаємо, звідкіля Він; Христос же як прийде, нїхто не знати ме, звідкіля Він.

\VS{28}Покликне тодї в церкві Ісус, навчаючи й глаголючи:
{\WJ{І мене знаєте, й знаєте, звідкіля я! а від себе не прийшов я, єсть же правдивий Пославший мене, котрого ви не знаєте.}}

\VS{29}{\WJ{Я ж знаю Його, бо я від Него; й Той мене післав.}}

\VS{30}Шукали тодї, щоб схопити Його, та нїхто не зняв на Него руки, бо ще не прийшла година Його.

\VS{31}Многі ж з народу увірували в Него, й казали: Що, як прийде Христос, чи більші сих ознак робити ме, які Сей зробив?

\VS{32}Почули Фарисеї, що народ поговорював таке про Него, й післали Фарисеї та архиєреї слуги, щоб схопили Його.

\VS{33}Рече їм тодї Ісус:
{\WJ{Ще малий час я з вами, й пійду до Пославшого мене.}}

\VS{34}{\WJ{Шукати мете мене, та й не знайдете; й де я, ви не зможете прийти.}}

\VS{35}Казали тодї Жиди між собою: Куди Він хоче йти, що ми не знайдемо Його? Чи не між розсипаних Геленян хоче йти та навчати Геленян?

\VS{36}Що се за слово, що каже:
{\WJ{Шукати мете мене, та й не знайдете?}} і:
{\WJ{Де я, ви не можете прийти?}}

\VS{37}В останнїй же великий день сьвята став Ісус, та й покликнув, глаголючи:
{\WJ{Коли хто жаждує, нехай прийде до мене, та й пє.}}

\VS{38}{\WJ{Хто вірує в мене, як рече писаннє, ріки води живої з черева його потечуть.}}

\VS{39}Се ж глаголав про Духа, що мають прийняти віруючі в Него; ще бо не був (на них) Дух сьвятий, бо Ісус ще не прославив ся.

\VS{40}Многі ж з народу, почувши се слово, сказали: Се справдї пророк,

\VS{41}инші казали: Чи з Галилеї ж Христу приходити?

\VS{42}Чи не глаголе ж писаннє, що з насїння Давидового й з Витлеєма села, де був Давид, Христос прийде?

\VS{43}Тодї повстало роздїленнє в народї через Него.

\VS{44}Деякі ж з них хотїли схопити Його; тільки ж нїхто не зняв на Него рук.

\VS{45}Прийшли тодї слуги до архиєреїв та Фарисеїв, і казали їм вони: Чом не привели Його?

\VS{46}Відказали слуги: Нїколи так не говорив чоловік, як Сей чоловік.

\VS{47}Відказали тодї їм Фарисеї: Чи й вас не зведено?

\VS{48}Хиба хто з князїв увірував у Него, або з Фарисеїв?

\VS{49}А сей народ, що не знає закону, проклятий.

\VS{50}Каже Никодим до них, котрий приходив у ночі до Него, бувши один з них:

\VS{51}Чи закон наш судить чоловіка, коли не вислухає його перше й не знає, що робить?

\VS{52}Озвались вони й казали йому: Чи й ти з Галилеї єси? Пошукай і подивись, що пророк з Галилеї не встає.

\VS{53}І пійшов кожен до дому свого.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}Ісус же пійшов на гору Оливну.

\VS{2}Вранцї ж ізнов прийшов у церкву, і всї люде приходили до Него; й сївши навчав їх.

\VS{3}Приводять же письменники та Фарисеї до Него жінку, схоплену в перелюбі, і, поставивши її посерединї,

\VS{4}кажуть Йому: Учителю, сю жінку схоплено в перелюбі, на самому вчинку.

\VS{5}В законї ж Мойсей нам звелїв таких каменувати; Ти ж що кажеш?

\VS{6}Се ж казали, спокушуючи Його, щоб мали чим винувати Його. Ісус же, схилившись до долу, писав пальцем по землї.

\VS{7}Як же не переставали питати Його, піднявшись рече до них:
{\WJ{Хто з вас без гріха, нехай первий кине камінь на неї.}}

\VS{8}І, знов, схилившись до долу, писав по землї.

\VS{9}Вони ж, почувши й докорені совістю, вийшли один за одним, почавши від старших та аж до останнїх; і зоставсь один Ісус та жінка, стоячи посерединї.

\VS{10}Піднявши ся ж Ісус і нїкого не бачивши, тільки жінку, рече їй:
{\WJ{Жінко, де ж ті винувателї твої? нїхто тебе не осудив?}}

\VS{11}Вона ж каже: Нїхто, Господи. Рече ж їй Ісус:
{\WJ{І я тебе не суджу: йди, і більш не гріши.}}

\VS{12}Знов же промовляв їм Ісус, глаголючи:
{\WJ{Я сьвітло сьвіту. Хто йде слїдом за мною, не ходити ме в темряві, а мати ме сьвітло життя.}}

\VS{13}Казали тодї Йому Фарисеї: Ти про себе сьвідкуєш; сьвідченнє Твоє неправдиве.

\VS{14}Озвавсь Ісус і рече їм:
{\WJ{Хоч я сьвідкую про себе, правдиве сьвідченнє моє; бо я знаю, звідкіля я прийшов, і куди йду.}}

\VS{15}{\WJ{Ви по тїлу судите; я не суджу нїкого.}}

\VS{16}{\WJ{Коли ж я суджу, суд мій правдивий; бо я не один, а я й пославший мене Отець.}}

\VS{17}{\WJ{І в законї ж вашому написано, що двох людей сьвідченнє правдиве.}}

\VS{18}{\WJ{Я сьвідкую про себе, й сьвідкує про мене пославший мене Отець.}}

\VS{19}Казали тодї Йому: Де Отець Твій? Відказав Ісус:
{\WJ{Нї мене не знаєте, нї Отця мого. Коли б мене знали, й Отця мого знали б.}}

\VS{20}Такі слова промовив Ісус у скарбницї, навчаючи в церкві; і нїхто не хапав Його; бо ще не прийшла година Його.

\VS{21}Рече їм тодї знов Ісус:
{\WJ{Я йду, й шукати мете мене, і в гріхах ваших повмираєте. Куди ж я йду, ви не можете йти.}}

\VS{22}Сказали тодї Жиди: Чи не вбє Він себе, що каже:
{\WJ{Куди я йду, ви не можете йти?}}

\VS{23}І рече їм:
{\WJ{Ви од нижнього, я од вишнього; ви од сьвіту сього, я не од сьвіту сього.}}

\VS{24}{\WJ{Тим я сказав вам, що повмираєте в гріхах ваших: коли бо не увіруєте, що се я, повмираєте в гріхах ваших.}}

\VS{25}Казали тодї Йому: Хто Ти єси? І рече їм Ісус:
{\WJ{Той, що з почину, як і глаголю вам.}}

\VS{26}{\WJ{Багато маю про вас глаголати й судити; тільки ж Пославший мене правдивий; і я, що чув від Него, се глаголю в сьвітї.}}

\VS{27}Не розуміли, що про Отця їм глаголе.

\VS{28}Рече ж їм Ісус:
{\WJ{Як знесете вгору Сина чоловічого, тодї зрозумієте, що се я, і що від себе не роблю нїчого; тільки, як навчив мене Отець мій, таке глаголю.}}

\VS{29}{\WJ{І Пославший мене — зо мною; не зоставив мене одного Отець; бо я роблю всякого часу, що подобаєть ся Йому.}}

\VS{30}Як се Він промовляв, многі увірували в Него.

\VS{31}Рече тодї Ісус до Жидів, що увірували Йому:
{\WJ{Коли пробувати мете у слові моєму, справдї ви ученики мої будете,}}

\VS{32}{\WJ{і зрозумієте правду, й правда визволить вас.}}

\VS{33}Відказали Йому: Ми насїннє Авраамове, й нї в кого не були в неволї нїколи. Як же Ти говориш,
{\WJ{що вільнї будете}}?

\VS{34}Відказав їм Ісус:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Що всякий, хто робить гріх, невільник гріха.}}

\VS{35}{\WJ{Невільник же не пробуває в дому до віку, Син пробуває до віку.}}

\VS{36}{\WJ{Коли ж Син визволить вас, справдї вільними будете.}}

\VS{37}{\WJ{Знаю, що ви насїннє Авраамове; та шукаєте вбити мене, бо слово моє не містить ся в вас.}}

\VS{38}{\WJ{Я, що видїв ув Отця мого, глаголю; а ви, що видїли в отця вашого, робите.}}

\VS{39}Озвались вони й казали Йому: Отець наш Авраам. Рече їм Ісус:
{\WJ{Коли б ви дїти Авраамові були, дїла Авраамові робили б.}}

\VS{40}{\WJ{Тепер же шукаєте вбити мене, чоловіка, що вам правду глаголав, котру чув я від Бога. Сього Авраам не робив.}}

\VS{41}{\WJ{Ви робите дїла отця вашого.}} Казали тодї Йому: Ми не з перелюбу родились: одного Отця маємо, Бога.

\VS{42}Рече ж їм Ісус:
{\WJ{Коли б Бог отець ваш був, любили б ви мене; бо я від Бога вийшов і приходжу, бо не від себе прийшов я, а Він мене післав.}}

\VS{43}{\WJ{Чом бесїди моєї не розумієте? Бо не можете слухати слова мого.}}

\VS{44}{\WJ{Ви від отця диявола, й хотїння отця вашого диявола хочете робити. Той був душогубцем з почину, й в правдї не встояв; бо нема правди в йому. Коли говорить брехню, із свого говорить; бо він брехун і отець її.}}

\VS{45}{\WJ{А що я правду глаголю, не віруєте менї.}}

\VS{46}{\WJ{Хто з вас докорить менї за гріх? Коли ж правду глаголю, чому ви не віруєте менї?}}

\VS{47}{\WJ{Хто від Бога, слова Божі слухає. Тому ви не слухаєте, що ви не від Бога.}}

\VS{48}Озвались тодї Жиди, й казали Йому: Чи не добре ми кажемо, що Самарянин єси Ти, і біса маєш?

\VS{49}Відказав Ісус:
{\WJ{Я біса не маю, а шаную Отця мого; ви ж не шануєте мене.}}

\VS{50}{\WJ{Я ж не шукаю моєї слави; єсть, хто шукає й судить.}}

\VS{51}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Коли хто слово моє хоронити ме, смерти не побачить по вік.}}

\VS{52}Сказали тодї Йому Жиди: Тепер ми знаємо, що Ти біса маєш. Авраам умер і пророки, а Ти кажеш:
{\WJ{Коли хто слово моє хоронити ме, не вкусить смерти по вік.}}

\VS{53}Хиба Ти більший єси, нїж отець наш Авраам, що вмер? І пророки повмирали. Ким Ти себе робиш?

\VS{54}Відказав Ісус:
{\WJ{Коли я прославляю себе, слава моя нїщо. Єсть Отець мій, що прославляє мене, про котрого ви кажете, що Він Бог ваш.}}

\VS{55}{\WJ{І не пізнали Його; я ж знаю Його. А коли я скажу, що не знаю Його, буду подобний вам ложник. Нї, знаю Його, й слово Його хороню.}}

\VS{56}{\WJ{Авраам, отець ваш, рад був видїти день мій; та він увидїв, і зрадїв.}}

\VS{57}Казали тодї Жиди до Него: Не маєш пятидесяти років ще, і Авраама видїв єси?

\VS{58}Рече їм Ісус:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Перш нїж Авраамові бути, я був.}}

\VS{59}Брали тодї каміннє, щоб кидати на Него; Ісус же сховав ся, і вийшов з церкви, пройшовши посеред них, і пійшов так мимо.




\par }\Chap{9}{\PP \VerseOne{1}І, йдучи мимо, побачив чоловіка, слїпого зроду.

\VS{2}І спитали в Него ученики Його, говорячи: Рави, хто згрішив: він, чи родителї його, що слїпим родив ся.

\VS{3}Відказав Ісус:
{\WJ{Нї він не згрішив, нї родителї його, тільки щоб явились дїла Божі на йому.}}

\VS{4}{\WJ{Менї треба робити дїла Пославшого мене, поки дня: прийде ніч; тодї нїхто не зможе робити.}}

\VS{5}{\WJ{Доки я в сьвітї, я сьвітло сьвітові.}}

\VS{6}Се промовивши, плюнув на землю, і зробив грязиво з слини, та й помазав грязивом очі слїпому,

\VS{7}і рече йому:
{\WJ{Іди, вмий ся в купелї Силоамській}} (що перекладом: Посланий). Пійшов же і вмивсь, та й прийшов видющий.

\VS{8}Сусїди ж, що видїли його перше, що був слїпий, казали: Чи се не той, що сидїв та просив?

\VS{9}Инші казали: Що се той; а другі: Що похожий на него. Він же каже: Що се я.

\VS{10}Сказали тодї йому: Як відкрились твої очі?

\VS{11}Відказав він, і каже: Чоловік, званий Ісус, зробив грязиво, й помазав мої очі, і рече менї:
{\WJ{Іди до Силоамської купелї та вмий ся.}} Пійшовши ж і вмившись, прозрів я.

\VS{12}Сказали тодї йому: Де Він? Каже: Не знаю.

\VS{13}Приводять його до Фарисеїв, колись слїпого.

\VS{14}Була ж субота, як грязиво зробив Ісус, і відкрив його очі.

\VS{15}Знов же питали його Фарисеї, як прозрів. Він же казав їм: Грязиво положив на очі мої, а я вмивсь, та й бачу.

\VS{16}Казали тодї деякі з Фарисеїв: Сей чоловік не від Бога, бо суботи не хоронить. Инші казали: Як може чоловік грішний такі ознаки робити? І була незгода між ними.

\VS{17}Кажуть слїпому знов: Ти що кажеш про Него, що відкрив твої очі? Він же сказав: Що Він пророк.

\VS{18}Не увірували ж Жиди про него, що слїпим був і прозрів, аж доки покликали родителїв самого прозрівшого.

\VS{19}І питали їх, кажучи: Чи се син ваш, про котрого ви кажете, що слїпим родив ся? як же тепер бачить?

\VS{20}Відказали їм родителї його, й казали: Знаємо, що син наш, і що слїпим родив ся;

\VS{21}як же тепер бачить, не знаємо; або хто відкрив його очі, ми не знаємо. Він зріст має, його спитайте; сам про себе нехай говорить.

\VS{22}Се казали родителї його, бо боялись Жидів; уже бо постановили Жиди, щоб, коли хто Його визнає Христом, того вилучити із школи.

\VS{23}Тим родителї його казали: Що зріст має, його питайте.

\VS{24}Покликали тодї вдруге чоловіка, що був слїпим, і сказали йому: Дай славу Богу; ми знаємо, що чоловік сей грішний.

\VS{25}Озвав ся ж той, і сказав: Чи грішний, не знаю; одно знаю, що, слїпим бувши, тепер бачу.

\VS{26}Сказали ж йому знов: Що зробив тобі? як одкрив очі твої?

\VS{27}Відказав їм: Я сказав вам уже, й ви чули. Чого знов хочете чути? Хиба й ви хочете Його учениками бути?

\VS{28}Налаяли його тодї, і казали: Ти ученик Його, ми ж Мойсейові ученики.

\VS{29}Ми знаємо, що Мойсейові глаголав Бог; Сього ж не знаємо, звідкіля Він.

\VS{30}Озвавсь чоловік, і каже їм: Тим воно й дивно, що ви не знаєте, звідкіля Він, а відкрив очі мої.

\VS{31}Ми ж знаємо, що грішників Бог не слухає; хто ж побожний та волю Його чинить, того слухає.

\VS{32}Од віку не чувано, щоб одкрив хто очі зроду слїпому.

\VS{33}Коли б Сей не був від Бога, не міг би робити нїчого.

\VS{34}Озвались і казали йому: У гріхах ти родивсь увесь, і ти навчаєш нас? Та й вигнали його геть.

\VS{35}Почув Ісус, що вигнали його геть, і, знайшовши його, сказав йому:
{\WJ{Ти віруєш у Сина Божого?}}

\VS{36}Озвав ся той, і сказав: Хто Він, Господи, щоб увірував я в Него?

\VS{37}Рече ж йому Ісус:
{\WJ{І видїв єси Його, й хто говорить з тобою, се Він.}}

\VS{38}Він же каже: Вірую, Господи, та й поклонивсь Йому.

\VS{39}І рече Ісус:
{\WJ{На суд я в сьвіт сей прийшов, щоб которі не бачять, почали бачити, й щоб которі бачять, слїпими робились.}}

\VS{40}І почули се деякі з Фарисеїв, що були з Ним, і казали Йому: То й ми слїпі?

\VS{41}Рече їм Ісус:
{\WJ{Коли б слїпі були, не мали б гріха; тепер же кажете: Що бачимо; тим гріх ваш остаєть ся.}}




\par }\Chap{10}{\PP \VerseOne{1}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Хто не ввіходить дверима в кошару, а перелазить де инде, той злодїй і розбійник.}}

\VS{2}{\WJ{Хто ж увіходить дверима, той пастир вівцям.}}

\VS{3}{\WJ{Тому воротар одчиняє, і вівцї голосу його слухають, і свої вівцї кличе по імени, і виводить їх.}}

\VS{4}{\WJ{І як вижене вівцї свої, ійде поперед них, а вівцї ійдуть слїдом за ним, бо знають голос його.}}

\VS{5}{\WJ{За чужим же не пійдуть, а втїкати муть од него, бо не знають голосу чужих.}}

\VS{6}Сю приповість сказав їм Ісус, вони ж не зрозуміли, що се було, про що глаголав їм.

\VS{7}Тодї знов рече їм Ісус:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Що я двері вівцям.}}

\VS{8}{\WJ{Всї, скільки прийшло їх перше мене, злодїї і розбійники; тільки ж не послухали їх вівцї.}}

\VS{9}{\WJ{Я — двері: мною коли хто ввійде, спасеть ся, і входити ме, й виходити ме, і знайде пашу.}}

\VS{10}{\WJ{Злодїй не приходить, як тільки щоб украсти, і вбити, й погубити. Я прийшов, щоб життє мали, й надто мали.}}

\VS{11}{\WJ{Я пастир добрий: пастир добрий душу свою кладе за вівцї.}}

\VS{12}{\WJ{Наймит же й хто не пастир, що не його вівцї, бачить вовка йдучого, та й кидає вівцї, та й утїкає; а вовк хапа їх, і розсипає вівцї.}}

\VS{13}{\WJ{Наймит же втїкає, бо він наймит, і не журить ся про вівцї.}}

\VS{14}{\WJ{Я пастир добрий, і знаю моїх, і знають мене мої.}}

\VS{15}{\WJ{Яко ж знає мене Отець, так і я знаю Отця, і душу мою кладу за вівцї.}}

\VS{16}{\WJ{І инші вівцї маю, що не сієї кошари; і тих я мушу привести, й голос мій почують, і буде одно стадо, й один пастир.}}

\VS{17}{\WJ{За те Отець мене любить, що я кладу душу мою, щоб знов прийняти її.}}

\VS{18}{\WJ{Нїхто не бере її від мене, а я кладу її від себе. Маю власть положити її, і маю власть знов прийняти її. Сю заповідь прийняв я від Отця мого.}}

\VS{19}Постала тодї знов незгода між Жидами за слова сї.

\VS{20}Казали ж многі з них: Біса має і божеволїє; чого ви Його слухаєте?

\VS{21}Инші казали: Се слова не біснуватого. Хиба біс може слїпим очі відкривати?

\VS{22}Були ж поновини в Єрусалимі, і зима була.

\VS{23}І ходив Ісус по церкві у Соломоновім ходнику.

\VS{24}Обступили тодї Його Жиди, й казали Йому: Доки нас морочити меш? Коли Ти Христос, скажи нам явно.

\VS{25}Відказав їм Ісус:
{\WJ{Я казав вам, та й не віруєте. Дїла, що я роблю в імя Отця мого, сї сьвідкують про мене.}}

\VS{26}{\WJ{Та ви не віруєте, бо ви не з овець моїх, як я казав вам.}}

\VS{27}{\WJ{Вівцї мої голосу мого слухають, і я знаю їх, і вони йдуть слїдом за мною.}}

\VS{28}{\WJ{І я життє вічнє даю їм; і не погинуть до віку, й не вихопить їх нїхто з рук моїх.}}

\VS{29}{\WJ{Отець мій, що дав менї, більший усїх, і нїхто не здолїє вихопити їх із рук Отця мого.}}

\VS{30}{\WJ{Я і Отець одно.}}

\VS{31}Брали тодї знов каміннє Жиди, щоб каменувати Його.

\VS{32}Озвавсь до них Ісус:
{\WJ{Багато добрих дїл явив я від Отця мого. За которе з тих дїл каменуєте мене?}}

\VS{33}Відказали йому Жиди, говорячи: За добре дїло не каменуємо Тебе, а за хулу, і що Ти, чоловіком бувши, робиш себе Богом.

\VS{34}Озвавсь до них Ісус:
{\WJ{Хиба не написано в законї вашому: Я сказав, ви боги?}}

\VS{35}{\WJ{Коли тих назвав богами, до кого слово Боже було, та й не може поламатись писаннє, —}}

\VS{36}{\WJ{то як же про Того, кого Отець осьвятив і післав у сьвіт, ви кажете: Що хулиш, бо сказав: Я Син Божий?}}

\VS{37}{\WJ{Коли я не роблю дїл Отця мого, не йміть віри менї.}}

\VS{38}{\WJ{Коли ж роблю, а ви менї не віруєте, то дїлам віруйте, щоб ви знали й вірували, що в менї Отець, і я в Йому.}}

\VS{39}Шукали тодї знов Його схопити, та вхиливсь од рук їх,

\VS{40}та й пійшов ізнов на той бік у те місце, де Йоан перше хрестив, та й пробував там.

\VS{41}І многі приходили до Него, й казали: Що Йоан нїякої ознаки не зробив, усе ж, що Йоан казав про сього чоловіка, правда була.

\VS{42}І увірували там многі в Него.




\par }\Chap{11}{\PP \VerseOne{1}Був же один, що нездужав, Лазар з села Мариї та Марти, сестри її.

\VS{2}Була ж се Мария, що намастила Господа миром і обтерла ноги Його волоссєм своїм, котрої брат Лазар нездужав.

\VS{3}Післали тодї сестри до Него, кажучи: Господи, ось той, що Ти любиш, нездужає.

\VS{4}Почувши Ісус, рече:
{\WJ{Ся болїсть не на смерть, а про славу Божу, щоб прославивсь Син Божий через неї.}}

\VS{5}Любив же Ісус Марту, й сестру її, і Лазаря.

\VS{6}Як же почув, що нездужає, тодї зоставсь у тому місцї, де був, ще два днї.

\VS{7}Після того ж рече ученикам:
{\WJ{Ходїм знов у Юдею.}}

\VS{8}Кажуть Йому ученики: Рави, тепер шукали Тебе Жиди каменувати, й знов ійдеш туди!

\VS{9}Відказав Ісус:
{\WJ{Хиба не дванайцять годин у днї? Коли хто ходить у день, не спотикаєть ся, бо сьвітло сьвіта сього бачить.}}

\VS{10}{\WJ{Коли ж хто ходить поночі, спотикаєть ся, бо нема сьвітла в йому.}}

\VS{11}Се промовив, і після того рече їм:
{\WJ{Лазар, друг наш, заснув; та я пійду, щоб розбудити його.}}

\VS{12}Казали тодї ученики Його: Господи, коли заснув, то й одужає.

\VS{13}Говорив же Ісус про смерть його; вони ж думали, що про спочинок сонний каже.

\VS{14}Тодї ж рече їм Ісус явно:
{\WJ{Лазар умер.}}

\VS{15}{\WJ{І я радуюсь задля вас, що не був там, щоб ви увірували. Та ходїмо до него.}}

\VS{16}Рече тодї Тома, на прізвище близняк, товаришам ученикам: Ходїмо й ми, щоб умерти з Ним.

\VS{17}Прийшовши тодї Ісус, застав його, що він чотирі днї вже у гробі.

\VS{18}Була ж Витания поблизу Єрусалиму, гоней на пятьдесять.

\VS{19}І багато Жидів поприходило до Марти та Мариї, щоб розважати їх по братові їх.

\VS{20}Марта ж, як почула, що Ісус прийшов, вибігла назустріч Йому; Мария ж сидїла в хатї.

\VS{21}Каже тодї Марта до Ісуса: Господи, коли б був єси тут, брат мій не вмер би.

\VS{22}Тільки ж і тепер знаю, що, чого попросиш у Бога, дасть Тобі Бог.

\VS{23}Рече їй Ісус:
{\WJ{Воскресне брат твій.}}

\VS{24}Каже Марта до Него: Я знаю, що воскресне у воскресенню останнього дня.

\VS{25}Рече їй Ісус:
{\WJ{Я воскресеннє і життє. Хто вірує в мене, коли й умре, жити ме.}}

\VS{26}{\WJ{І всякий, хто живе й вірує в мене, не вмре по вік. Чи віруєш сьому?}}

\VS{27}Каже Йому: Так, Господи, я увірувала, що Ти єси Христос, Син Божий, грядущий на сьвіт.

\VS{28}І, се промовивши, пійшла та й покликала Марию, сестру свою, нишком, кажучи: Учитель прийшов, і кличе тебе.

\VS{29}Вона ж, як почула, встає хутко, і йде до Него.

\VS{30}Ще ж не прийшов у село Ісус, а був на місцї, де зустріла Його Марта.

\VS{31}Тодї Жиди, що були з нею в хатї та розважали її, побачивши Марию, що хутко встала та вийшла, пійшли за нею, кажучи: Що йде до гробу, щоб плакати там.

\VS{32}Мария ж, як прийшла, де був Ісус, і побачила Його, то впала в ноги Йому, кажучи до Него: Господи, коли б був єси тут, не вмер би брат мій.

\VS{33}Ісус же, як побачив її, що плаче, і прийшовших з нею Жидів, що плачуть, засмутив ся духом, і зворушив ся,

\VS{34}і рече:
{\WJ{Де положили його?}} Кажуть Йому: Господи, йди та подивись.

\VS{35}І заплакав Ісус.

\VS{36}Казали тодї Жиди: Ось як Він любив його!

\VS{37}Деякі ж з них казали: Чи не міг Сей, що відкрив очі слїпому, зробити, щоб і він не вмер?

\VS{38}Тодї Ісус, зітхнувши знов у собі, пійшов до гробу. Була ж печера, й камінь лежав на нїй.

\VS{39}Рече Ісус:
{\WJ{Зніміть каменя.}} Каже Йому сестра умершого Марта: Господи, уже смердить; чотири бо днї йому.

\VS{40}Рече їй Ісус:
{\WJ{Чи не казав я тобі, що, коли вірувати меш, побачиш славу Божу?}}

\VS{41}Зняли тодї каменя, де положено мерця. Ісус же звів очі вгору, і рече:
{\WJ{Отче, дякую Тобі, що почув єси мене.}}

\VS{42}{\WJ{Я ж знав, що всякого часу мене чуєш, тільки задля народу, що навколо стоїть, сказав, щоб увірували, що Ти мене післав.}}

\VS{43}І, се промовивши, покликнув голосом великим:
{\WJ{Лазаре, вийди!}}

\VS{44}І вийшов мрець з завязаними в полотно ногами й руками, й лице його хусткою було завязане. Рече їм Ісус:
{\WJ{Розвяжіть його й пустїть, нехай іде.}}

\VS{45}Тодї многі з Жидів, що поприходили до Мариї, і видїли, що зробив Ісус, увірували в Него.

\VS{46}Деякі ж з них пійшли до Фарисеїв, та й сказали їм, що зробив Ісус.

\VS{47}Зібрали тодї архиєреї та Фарисеї раду, і казали: Що нам чинити? бо сей чоловік багато робить ознак.

\VS{48}Коли оставимо Його так, усї увірують в Него; й прийдуть Римляне, та й заберуть у нас і місце і нарід.

\VS{49}Один же з них, Каяфа, бувши архиєреєм року того, каже їм: Ви не знаєте нїчого,

\VS{50}і не думаєте, що лучче нам, щоб один чоловік умер за людей, а не ввесь народ загинув.

\VS{51}Се ж не від себе промовив, а, бувши архиєреєм того року, пророкував, що має Ісус умерти за людей,

\VS{52}і не тільки за людей, а щоб і дїти Божі розсипані зібрати в одно.

\VS{53}З того ж дня нарадились, щоб убити Його.

\VS{54}Ісус же більш не ходив явно по Юдеї, а пійшов звідтіля в землю близько пустинї, у город званий Єфрем, і там пробував із учениками своїми.

\VS{55}Була ж близько пасха Жидівська; і йшло багато в Єрусалим із сіл перед пасхою, щоб очищати себе.

\VS{56}Шукали тодї Ісуса, й говорили між собою, стоячи в церкві: Як вам здаєть ся? чи не прийде на сьвято?

\VS{57}Дали ж і архиєреї і Фарисеї наказ, щоб, як хто знати ме, де Він, то щоб схопити Його.




\par }\Chap{12}{\PP \VerseOne{1}Тодї Ісус, шестого дня перед пасхою, прийшов у Витанию, де був Лазар, що був умер, котрого воскресив із мертвих.

\VS{2}Зробили тодї Йому вечерю там, і Марта послугувала, Лазар же був один із тих, що сидїли за столом.

\VS{3}Мария ж, узявши литру мира нардового, правдивого, предорогого, намастила ноги Ісусу, та й обтерла волоссєм своїм ноги Його; господа ж повна була духу від мира.

\VS{4}Каже тодї один з учеників Його, Юда Симонів Іскариоцький, що мав Його зрадити.

\VS{5}Чому мира сього не продано за триста денариїв та не роздано вбогим?

\VS{6}Сказав же се не того, що про вбогих дбав, а що злодїй був, і скриньку мав, і, що вкидано, носив.

\VS{7}Рече тодї Ісус:
{\WJ{Остав її; на день похорону мого приховала се.}}

\VS{8}{\WJ{Вбогих бо маєте всякого часу з собою, мене ж не всякого часу маєте.}}

\VS{9}Довідалось же багато народу з Жидів, що Він там, і поприходили не задля Ісуса одного, а щоб і Лазаря побачити, котрого воскресив із мертвих.

\VS{10}Нарадили ся ж архиєреї, щоб і Лазаря вбити;

\VS{11}бо многі через него приходили від Жидів, та й увірували в Ісуса.

\VS{12}Назавтра багато народу, поприходивши на сьвято, почувши, що Ісус ійде в Єрусалим,

\VS{13}побрали віттє пальмове, та й вийшли назустріч Йому, покликуючи: Осанна! благословен грядущий в імя Господнє, Цар Ізраїлїв!

\VS{14}Знайшовши ж Ісус осля, сїв на него, як написано:

\VS{15}Не лякайсь, дочко Сионська! ось твій Цар іде, сидячи на молодому ослї.

\VS{16}Сього ж не зрозуміли ученики Його спершу; тільки, як прославивсь Ісус, тодї згадали, що се про Него писано, й що се зробили Йому.

\VS{17}Сьвідкував же народ, що був із Ним, як Лазаря викликав із гробу й воскресив Його з мертвих.

\VS{18}Тим і зустрів Його народ, бо чув, що Він зробив сю ознаку.

\VS{19}Фарисеї ж казали між собою: Бачите, що не вдїєте нїчого? ось увесь сьвіт за Ним пійшов!

\VS{20}Були ж деякі Геленяне між тими, що поприходили, щоб поклонитись у сьвято.

\VS{21}Сї ж приступили до Филипа, що був з Витсаїди Галилейської, кажучи: Добродїю, хочемо Ісуса видїти.

\VS{22}Приходить Филип і каже Андреєві, а знов Андрей та Филип кажуть Ісусові.

\VS{23}Ісус же відказав їм, говорячи:
{\WJ{Прийшла година, щоб прославив ся Син чоловічий.}}

\VS{24}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Коли зерно пшеничне, впавши на землю, не вмре, то одно зостаєть ся; коли ж умре, то багато овощу приносить.}}

\VS{25}{\WJ{Хто любить душу свою, погубить її; а хто ненавидить душу свою в сьвітї сьому, на вічнє життє збереже її.}}

\VS{26}{\WJ{Коли менї служить хто, нехай іде слїдом за мною; і де я, там і слуга мій буде. І коли хто менї служить, пошанує його Отець.}}

\VS{27}{\WJ{Тепер же душа моя стрівожилась, і що менї казати? Отче, спаси мене від години сієї; тільки ж для сього прийшов я на годину сю.}}

\VS{28}{\WJ{Отче, прослав імя Твоє!}} Зійшов тодї голос із неба: І прославив, і знов прославлю.

\VS{29}Народ же, що стояв і чув, казав, що грім загремів. Инші казали: Ангел Йому говорив.

\VS{30}Озвавсь Ісус і рече:
{\WJ{Сей голос роздавсь не ради мене, а ради вас.}}

\VS{31}{\WJ{Тепер суд сьвіту сьому: тепер князь сьвіту сього проженеть ся геть.}}

\VS{32}{\WJ{І я, як буду піднятий від землї, всїх притягну до себе.}}

\VS{33}Се ж глаголав, означуючи, якою смертю має вмерти.

\VS{34}Озвавсь до Него народ: Ми чули з закону, що Христос пробуває по вік; як же Ти кажеш,
{\WJ{що треба угору піднятись Синові чоловічому}}? Хто се Син чоловічий?

\VS{35}Рече ж їм Ісус:
{\WJ{Ще малий час сьвітло з вами. Ходїть, доки сьвітло маєте, щоб темрява вас не захопила; а хто ходить у темряві, не знає, куди йде.}}

\VS{36}{\WJ{Доки сьвітло маєте, віруйте в сьвітло, щоб синами сьвітла стали ся.}} Се промовив Ісус, і пійшовши, заховавсь од них.

\VS{37}Хоч стільки ознак зробив перед ними, не увірували в Него,

\VS{38}щоб слово Ісаїї пророка справдилось, котрий промовив: Господи, хто вірував тому, що чув од нас? і рамя Господнє кому відкрилось?

\VS{39}Тим не змогли вірувати, що знов глаголе Ісаїя:

\VS{40}Заслїпив очі їх і закаменив серце їх, щоб не бачили очима, нї розуміли серцем, і не обернулись, і я не сцїлив їх.

\VS{41}Се промовив Ісаїя, як видїв славу Його й глаголав про Него.

\VS{42}Однако ж з князїв многі увірували в Него, та задля Фарисеїв не визнавали, щоб не вилучено їх із школи.

\VS{43}Любили бо славу чоловічу більш, нїж славу Божу.

\VS{44}Ісус же покликнув, і рече:
{\WJ{Хто вірує в мене, не в мене вірує, а в Пославшого мене.}}

\VS{45}{\WJ{І хто видить мене, видить Пославшого мене.}}

\VS{46}{\WJ{Я сьвітлом у сьвіт прийшов, щоб усякий, хто вірує в мене, в темряві не пробував.}}

\VS{47}{\WJ{І коли хто слухає слова мої, та й не вірує, я не суджу його; бо я прийшов, не щоб судити сьвіт, а щоб спасти сьвіт.}}

\VS{48}{\WJ{Хто цураєть ся мене, й не приймає словес моїх, має собі суддю: слово, що я глаголав, воно судити ме його останнього дня.}}

\VS{49}{\WJ{Бо я не від себе глаголав, а пославший мене Отець, Він менї заповідь дав, що промовляти і що глаголати.}}

\VS{50}{\WJ{І я знаю, що Його заповідь життє вічнє. Що ж промовляю я, яко ж глаголав менї Отець, так промовляю.}}




\par }\Chap{13}{\PP \VerseOne{1}Перед сьвятом же пасхи, знаючи Ісус, що прийшла Його година, щоб зійти з сьвіту сього до Отця, — любивши своїх, що були в сьвітї, до кінця любив їх.

\VS{2}І по вечері, як диявол уже вкинув у серце Юди Симонового Іскариоцького, щоб Його зрадив,

\VS{3}знаючи Ісус, що все дав Йому Отець у руки, й що від Бога вийшов, і до Бога йде,

\VS{4}устає зза вечері і скидає одежу; і, взявши рушник, підперезавсь.

\VS{5}Після того налив води в умивальницю, та й почав обмивати ноги ученикам та обтирати рушником, котрим був підперезаний.

\VS{6}Приходить же до Симона Петра, й каже Йому той: Господи, Ти обмиваєш ноги мої?

\VS{7}Відказав Ісус, і рече Йому:
{\WJ{Що я роблю, ти не знаєш тепер, зрозумієш же опісля.}}

\VS{8}Каже Йому Петр: Не мити меш ніг моїх до віку. Відказав йому Ісус:
{\WJ{Як не обмию тебе, не мати меш части зо мною.}}

\VS{9}Каже Йому Симон Петр: Господи, не тільки ноги мої, та й руки й голову.

\VS{10}Рече йому Ісус:
{\WJ{Обмитому не треба, як тільки ноги мити, а чистий увесь. І ви чисті, та не всї.}}

\VS{11}Знав бо зрадника свого; тим і сказав:
{\WJ{Не всї ви чисті.}}

\VS{12}Як же пообмивав ноги їх і взяв одежу свою, сївши знов, рече їм:
{\WJ{Чи знаєте, що зробив я вам?}}

\VS{13}{\WJ{Ви звете мене Учителем і Господом, і добре кажете, се бо я.}}

\VS{14}{\WJ{Коли ж я помив вам ноги, Господь і Учитель, то й ви повинні один одному обмивати ноги.}}

\VS{15}{\WJ{Приклад бо дав вам, і як я зробив вам, і ви робіть.}}

\VS{16}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Не єсть слуга більший пана свого, анї посланець більший пославшого його.}}

\VS{17}{\WJ{Коли се знаєте, то блаженні ви, коли робити мете се.}}

\VS{18}{\WJ{Не про всїх вас глаголю: я знаю кого вибрав; та щоб писаннє справдилось: Хто їсть зо мною хлїб, підняв на мене пяту свою.}}

\VS{19}{\WJ{Від нинї глаголю вам, перше нїж стало ся, щоб, як станеть ся, увірували, що се я.}}

\VS{20}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Хто приймає, коли я кого пішлю, мене приймає; а хто мене приймає, приймає Пославшого мене.}}

\VS{21}Се промовивши Ісус, зворушив ся духом, і сьвідкував і рече:
{\WJ{Істино, істино глаголю вам, що один із вас ізрадить мене.}}

\VS{22}Ззирались тодї між собою ученики, сумнїваючись, про кого Він говорить.

\VS{23}Був же за столом один із учеників Його на лонї Ісусовім, котрого любив Ісус.

\VS{24}Сьому кивнув Симон Петр, щоб спитав, хто б се був, про кого говорить.

\VS{25}Пригорнувшись той до грудей Ісусових, каже Йому: Господи, хто се?

\VS{26}Відказав Ісус:
{\WJ{Той, кому я, умочивши кусок, подам.}} І, вмочивши кусок, дав Юдї Симонову Іскариоцькому.

\VS{27}А за куском увійшов тодї в него сатана. Рече ж йому Ісус:
{\WJ{Що робиш, роби швидко.}}

\VS{28}Сього не зрозумів нїхто, що сидїли за столом, проти чого сказав йому.

\VS{29}Деякі бо думали, — яко ж бо скриньку мав Юда, — що каже йому Ісус: купи, що треба нам про сьвято; або, щоб що дав убогим.

\VS{30}Узявши ж він кусок, зараз вийшов; була ж ніч.

\VS{31}Як же вийшов, рече Ісус:
{\WJ{Тепер прославив ся Син чоловічий, й Бог прославив ся в Йому.}}

\VS{32}{\WJ{Коли Бог прославив ся в Йому, то Бог прославить і Його в собі, і скоро прославить Його.}}

\VS{33}{\WJ{Дїтки! ще короткий час я з вами. Шукати мете мене, і яко ж казав я Жидам: Що, куди йду я, ви не можете йти, і вам глаголю тепер.}}

\VS{34}{\WJ{Заповідь нову даю вам: щоб любили один одного. Як я любив вас, щоб і ви любили один одного.}}

\VS{35}{\WJ{По сьому знати муть усї, що ви мої ученики, коли любов мати мете один до одного.}}

\VS{36}Рече Йому Симон Петр: Господи, куди йдеш? Відказав йому Ісус:
{\WJ{Куди йду, не можеш тепер за мною йти; опісля ж пійдеш за мною.}}

\VS{37}Каже Йому Петр: Господи, чому не можу за Тобою йти тепер? Душу мою за Тебе положу.

\VS{38}Відказав йому Ісус:
{\WJ{Душу твою за мене положиш? Істино, істино глаголю тобі: не запіє півень, доки мене відречеш ся тричі.}}




\par }\Chap{14}{\PP \VerseOne{1}{\WJ{Нехай не трівожить ся серце ваше. Віруйте в Бога і в мене віруйте.}}

\VS{2}{\WJ{В дому Отця мого осель багато. Коли б нї, сказав би вам: Ійду наготовити місце вам.}}

\VS{3}{\WJ{І, як пійду та наготовлю вам місце, знов прийду й прийму вас до себе, щоб де я, і ви були.}}

\VS{4}{\WJ{А куди я йду, знаєте, й дорогу знаєте.}}

\VS{5}Каже Йому Тома: Господи, не знаємо, куди йдеш; і як можемо дорогу знати?

\VS{6}Рече йому Ісус:
{\WJ{Я дорога й правда, й життє: нїхто не приходить до Отця, як тільки мною.}}

\VS{7}{\WJ{Коли б знали мене, й Отця мого знали б; і від нинї знаєте Його, й видїли Його.}}

\VS{8}Каже Йому Филип: Господи, покажи нам Отця, то й буде з нас.

\VS{9}Рече йому Ісус:
{\WJ{Стілький час я з вами, й не пізнав єси мене, Филипе? Хто видїв мене, видїв Отця; як же ти кажеш: Покажи нам Отця?}}

\VS{10}{\WJ{Хиба не ймеш віри, що я в Отцї і Отець у менї? Слова, що я промовляю вам, від себе не промовляю; Отець же, що в менї пробуває, Той робить дїла.}}

\VS{11}{\WJ{Віруйте менї, що я в Отцї і Отець у менї; коли ж нї, задля дїл самих віруйте менї.}}

\VS{12}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Хто вірує в мене, дїла, що я роблю, і він робити ме: й більше сього робити ме; бо я до Отця мого йду.}}

\VS{13}{\WJ{І чого просити мете в імя моє, те зроблю, щоб прославивсь Отець у Синї.}}

\VS{14}{\WJ{Коли чого просити мете в імя моє, я зроблю.}}

\VS{15}{\WJ{Коли любите мене, хоронїть заповідї мої.}}

\VS{16}{\WJ{І я вблагаю Отця, і дасть вам иншого утїшителя, щоб пробував з вами по вік, —}}

\VS{17}{\WJ{Духа правди, котрого сьвіт не може прийняти; бо не видить Його, анї знає Його; ви ж знаєте Його, бо з вами пробуває і в вас буде.}}

\VS{18}{\WJ{Не зоставлю вас сиротами: прийду до вас.}}

\VS{19}{\WJ{Ще трохи, й сьвіт мене більш не видїти ме; ви ж будете видїти мене, бо я живу, й ви жити мете.}}

\VS{20}{\WJ{Того дня знати мете, що я в Отцї моїм, і ви в менї, а я в вас.}}

\VS{21}{\WJ{Хто має заповідї мої і хоронить їх, той любить мене; хто ж любить мене, буде люблений від Отця мого, і я любити му його, і обявлюсь йому.}}

\VS{22}Каже Йому Юда, не Іскариоцький: Господи, що воно єсть, що маєш нам обявитись, а не сьвітові?

\VS{23}Відказав Ісус і рече йому:
{\WJ{Коли хто любить мене, слово моє хоронити ме, і Отець мій любити ме його, і до него прийдемо, і оселю в него зробимо.}}

\VS{24}{\WJ{Хто не любить мене, словес моїх не хоронить; а слово, що ви чуєте, не моє, а пославшого мене Отця.}}

\VS{25}{\WJ{Се я глаголав вам, у вас пробуваючи.}}

\VS{26}{\WJ{Утїшитель же, Дух сьвятий, котрого пішле Отець в імя моє, Той научить вас усього, й пригадає вам усе, що я глаголав вам.}}

\VS{27}{\WJ{Упокій оставляю вам, мій упокій даю вам; не, яко ж сьвіт дає, я даю вам. Нехай не трівожить ся серце ваше, анї лякаєть ся.}}

\VS{28}{\WJ{Ви чули, що я глаголав вам: Ійду, й прийду до вас. Коли б любили мене, зрадїли б, що я сказав: Ійду до Отця; бо Отець мій більший мене.}}

\VS{29}{\WJ{І оце глаголав вам, перш нїж тому стати ся, щоб, як станеть ся, увірували.}}

\VS{30}{\WJ{Вже більш не говорити му багато з вами, йде бо князь сьвіта сього, й у менї не має нїчого.}}

\VS{31}{\WJ{Та, щоб знав сьвіт, що я люблю Отця, і, яко ж заповідав менї Отець, так чиню. Уставайте, ходїмо з відсїля.}}




\par }\Chap{15}{\PP \VerseOne{1}{\WJ{Я правдива виноградина, а Отець мій виноградар.}}

\VS{2}{\WJ{Кожну вітку в мене, що не родить овощу, відтинає її, а кожну, що родить овощ, обчищує її, щоб більш овощу родила.}}

\VS{3}{\WJ{Вже ви чисті через слово, що я глаголав вам.}}

\VS{4}{\WJ{Пробувайте в менї, і я в вас. Яко ж вітка не може овощу родити від себе, коли не пробувати ме на виноградинї, так анї ви, коли в менї не будете пробувати.}}

\VS{5}{\WJ{Я виноградина, ви віттє. Хто пробуває в менї, а я в йому, той приносить багато овощу; бо без мене не можете робити нїчого.}}

\VS{6}{\WJ{Коли хто не пробуває в менї, буде викинутий геть, як вітка, і всохне, й зберуть їх, та й кинуть в огонь, і згорять.}}

\VS{7}{\WJ{Коли пробувати мете в менї, а слова мої пробувати муть в вас, то, чого схочете, просити мете, і станеть ся.}}

\VS{8}{\WJ{У сьому прославив ся Отець мій, щоб овощу багато давали ви, й були моїми учениками.}}

\VS{9}{\WJ{Яко ж полюбив мене Отець, і я полюбив вас; пробувайте в любові моїй.}}

\VS{10}{\WJ{Коли заповідї мої хоронити мете, пробувати мете в любові моїй; я хоронив заповідї Отця мого, й пробуваю в любові Його.}}

\VS{11}{\WJ{Се глаголю вам, щоб радощі мої пробували в вас, і щоб радощі ваші сповнились.}}

\VS{12}{\WJ{Се заповідь моя: Щоб любили один одного, як я полюбив вас.}}

\VS{13}{\WJ{Більшої сієї любови нїхто не має, як щоб хто душу свою положив за другів своїх.}}

\VS{14}{\WJ{Ви други мої, коли робити все, що я заповідаю вам.}}

\VS{15}{\WJ{Вже більш вас не зву слугами, бо слуга не знає, що робить пан його; вас же назвав я другами, бо все, що чув я від Отця мого, обявив вам.}}

\VS{16}{\WJ{Не ви мене вибрали, а я вибрав вас, та й настановив вас, щоб ви йшли і овощ приносили, і овощ ваш пробував; щоб чого просити мете в Отця імям моїм, дав вам.}}

\VS{17}{\WJ{Се заповідую вам, щоб любили один одного.}}

\VS{18}{\WJ{Коли сьвіт вас ненавидить, знайте, що мене перш вас зненавидїв.}}

\VS{19}{\WJ{Коли б із сьвіта були, сьвіт своє любив би; як же ви не з сьвіта, а я вибрав вас із сьвіта, тим ненавидить вас сьвіт.}}

\VS{20}{\WJ{Згадайте слово, що я сказав вам: Не більший слуга пана свого. Коли мене гонили, і вас гонити муть. Коли моє слово хоронили, і ваше хоронити муть.}}

\VS{21}{\WJ{Та се все робити муть вам задля імя мого, бо не знають Пославшого мене.}}

\VS{22}{\WJ{Коли б я не прийшов і не глаголав їм, гріха не мали б вони; тепер же вимовки не мають вони за гріх свій.}}

\VS{23}{\WJ{Хто мене ненавидить, і Отця мого ненавидить.}}

\VS{24}{\WJ{Коли б дїл не зробив я в них, яких нїхто инший не робив, гріха не мали б; тепер же видїли й зненавидїли мене і Отця мого.}}

\VS{25}{\WJ{Та щоб справдилось слово, написане в законї їх: Що зненавидїли мене дармо.}}

\VS{26}{\WJ{Як же прийде Утїшитель, що я пішлю вам од Отця, Дух правди, що від Отця виходить, Той сьвідкувати ме про мене.}}

\VS{27}{\WJ{І ви ж сьвідкувати мете: бо від почину ви зо мною.}}




\par }\Chap{16}{\PP \VerseOne{1}{\WJ{Се я глаголав вам, щоб ви не поблазнились.}}

\VS{2}{\WJ{Вилучати муть вас із шкіл; ба прийде час, що всякий, хто вбиває вас, думати ме, що службу приносить Богу.}}

\VS{3}{\WJ{І се робити муть вам, бо не знали нї Отця, нї мене.}}

\VS{4}{\WJ{Та се сказав я вам, щоб, як прийде час, згадали про се, що я глаголав вам; бо з вами був.}}

\VS{5}{\WJ{Тепер же йду до Пославшого мене; й нїхто з вас не питає мене: Куди йдеш?}}

\VS{6}{\WJ{Та що се сказав я вам, смуток сповнив ваше серце.}}

\VS{7}{\WJ{Тільки ж я правду глаголю вам: лучче вам, щоб я пійшов; як бо не пійду, Утішитель не прийде до вас; як же пійду, пришлю Його до вас.}}

\VS{8}{\WJ{А Той прийшовши, докорить сьвітові за гріх, і за правду, і за суд:}}

\VS{9}{\WJ{за гріх бо не вірують у мене;}}

\VS{10}{\WJ{за правду ж, бо я до Отця мого йду, й більш не побачите мене;}}

\VS{11}{\WJ{за суд, бо князь сьвіта сього осуджений.}}

\VS{12}{\WJ{Ще багато маю глаголати вам, та ви не можете носити нинї.}}

\VS{13}{\WJ{Як же прийде той Дух правди, то проведе вас до всякої правди; бо глаголати ме не від себе, а все, що чути ме, буде глаголати, й що настане, звістить вам.}}

\VS{14}{\WJ{Той мене прославить: бо з мого прийме і звістить вам.}}

\VS{15}{\WJ{Усе, що має Отець, — моє: тим я сказав, що з мого Він прийме, і звістить вам.}}

\VS{16}{\WJ{Трохи, і не будете видїти мене; а знов трохи, і побачите мене; бо я йду до Отця.}}

\VS{17}Казали тодї деякі з учеників Його між собою: Що се, що каже нам:
{\WJ{Трохи, і не будете видїти мене, а знов трохи, і побачите мене,}} і:
{\WJ{Бо я йду до Отця}}?

\VS{18}Казали ж: Що се, що каже:
{\WJ{Трохи}}? Не знаємо, що Він каже.

\VS{19}Знав же Ісус, що хотїли Його спитати, й рече їм:
{\WJ{Про се розпитуєтесь між собою, що я сказав: Трохи, і не будете видїти мене, а знов: трохи, і побачите мене?}}

\VS{20}{\WJ{Істино, істино глаголю вам: Що плакати й ридати будете ви, сьвіт же веселитись; ви ж смуткувати мете, та смуток ваш на радощі обернеть ся.}}

\VS{21}{\WJ{Жінка як роджає, смуток має, бо прийшла година її; скоро ж уродить дитину, вже не памятає муки з радощів, що народив ся чоловік на сьвіт.}}

\VS{22}{\WJ{І ви оце тепер смуток маєте; знов же побачу вас, і звеселить ся серце ваше, і радощів ваших нїхто не візьме од вас.}}

\VS{23}{\WJ{І того дня в мене не питати мете. Істино, істино глаголю вам: Що чого нї попросите в Отця імям моїм, дасть вам.}}

\VS{24}{\WJ{Досі не просили ви нїчого в імя моє. Просїть, то й приймете, щоб радість ваша була повна.}}

\VS{25}{\WJ{Оце приповістями глаголав вам; та прийде час, що більше вже приповістями не глаголати му вам, а явно про Отця звіщу вам.}}

\VS{26}{\WJ{Того дня просити мете в імя моє, і не глаголю вам, що я просити му Отця за вас.}}

\VS{27}{\WJ{Сам бо Отець любить вас; бо ви мене полюбили, й увірували, що я від Бога вийшов.}}

\VS{28}{\WJ{Я вийшов од Отця, і прийшов на сьвіт. Знов оставляю сьвіт і йду до Отця.}}

\VS{29}Кажуть Йому ученики Його: Оттепер явно глаголеш, і приповісти нїякої не кажеш.

\VS{30}Тепер знаємо, що знаєш усе, і не треба, щоб хто питав Тебе. По сьому віруємо, що від Бога вийшов єси.

\VS{31}Відказав їм Ісус:
{\WJ{Тепер віруєте?}}

\VS{32}{\WJ{Ось прийде час, і нинї прийшов, щоб ви розсипались кожен у свій бік, а мене самого зоставили; та я не сам, бо Отець зо мною.}}

\VS{33}{\WJ{Се глаголав я вам, щоб у менї впокій мали. У сьвітї горе мати мете, тільки ж бодріть ся: я побідив сьвіт.}}




\par }\Chap{17}{\PP \VerseOne{1}Се глаголав Ісус, і зняв очі свої на небо, й рече:
{\WJ{Отче! прийшла година; прослав Сина Твого, щоб і Син Твій прославив Тебе.}}

\VS{2}{\WJ{Яко ж дав єси Йому власть над усяким тїлом, щоб усїм, що дав єси Йому, дав вічнє життє.}}

\VS{3}{\WJ{Се ж життє вічнє в тому, щоб знали Тебе, єдиного справдешного Бога, та кого післав єси, Ісуса Христа.}}

\VS{4}{\WJ{Я прославив Тебе на землї: дїло кінчав я, що дав єси менї робити.}}

\VS{5}{\WJ{А тепер прослав мене Ти, Отче, у Тебе самого славою, що мав я в Тебе, перш нїж сьвіту бути.}}

\VS{6}{\WJ{Обявив я імя Твоє людям, що дав єси менї з сьвіта. Твої були вони, а Ти менї їх дав; і слово Твоє хоронили вони.}}

\VS{7}{\WJ{Тепер зрозуміли вони, що, скільки дав єси менї, все від Тебе.}}

\VS{8}{\WJ{Бо слова, що дав єси менї, дав я їм; і вони прийняли й зрозуміли справдї, що від Тебе прийшов я, і увірували, що Ти мене післав.}}

\VS{9}{\WJ{Я про них молю, не про сьвіт молю, а про тих, що дав єси менї, бо вони Твої.}}

\VS{10}{\WJ{І все моє Твоє, і Твоє моє, і я прославив ся в них.}}

\VS{11}{\WJ{І вже більш я не в сьвітї, а сї в сьвітї, і я до Тебе йду. Отче сьвятий, збережи їх в імя Твоє, тих, котрих дав єси менї, щоб були одно, яко ж ми.}}

\VS{12}{\WJ{Як був я з ними на сьвітї, я беріг їх в імя Твоє; котрих дав єси менї, стеріг я, і нїхто з них не погиб, тільки Син погибельний, щоб писаннє справдилось.}}

\VS{13}{\WJ{Тепер же до Тебе йду, і се глаголю в сьвітї, щоб мали радість мою повну в собі.}}

\VS{14}{\WJ{Я дав їм слово Твоє, і сьвіт зненавидїв їх, бо вони не з сьвіта, яко ж я не з сьвіта.}}

\VS{15}{\WJ{Не молю, щоб узяв їх із сьвіта, а щоб зберіг їх од зла.}}

\VS{16}{\WJ{Не з сьвіта вони, яко ж я не з сьвіта.}}

\VS{17}{\WJ{Освяти їх правдою Твоєю; слово Твоє правда.}}

\VS{18}{\WJ{Як мене післав єси в сьвіт, і я післав їх у сьвіт.}}

\VS{19}{\WJ{І за них я посьвячую себе, щоб і вони були осьвячені правдою.}}

\VS{20}{\WJ{Не про сих же тільки молю, а також і про тих, що задля слова їх увірують у мене,}}

\VS{21}{\WJ{щоб усї одно були: яко ж Ти, Отче, в менї і я в Тобі, щоб і вони в нас одно були, щоб сьвіт увірував, що Ти мене післав єси.}}

\VS{22}{\WJ{І славу, що дав єси менї, дав я їм, щоб були одно, яко ж ми одно.}}

\VS{23}{\WJ{Я в них і Ти в менї, щоб були звершені в одно, і щоб зрозумів сьвіт, що Ти мене післав єси і полюбив їх, яко ж мене полюбив єси.}}

\VS{24}{\WJ{Отче, которих дав єси менї, хочу, щоб, де я, і вони були зо мною, щоб видїли славу мою, що дав єси менї; бо полюбив єси мене перш основання сьвіта.}}

\VS{25}{\WJ{Отче праведний, і сьвіт Тебе не пізнав, я ж пізнав Тебе, і сї пізнали, що Ти мене післав.}}

\VS{26}{\WJ{І я обявив їм імя Твоє, і обявляти му, щоб любов, якою любив єси мене, в них була, а я в них.}}




\par }\Chap{18}{\PP \VerseOne{1}Се промовивши Ісус, вийшов з учениками своїми за потік Кедрон, де був сад, у котрий ввійшов Він і ученики Його.

\VS{2}Знав же й Юда, що зрадив Його, се місце, бо почасту збирались там Ісус і ученики Його.

\VS{3}Тодї Юда, взявши роту та архиєрейських і Фарисейських слуг, приходить туди з лихтарнями, та факлями,\FTNT{*}{{\FR 18:3 }{\FT{Смолоскипами.}}} та з зброєю.

\VS{4}Знаючи ж Ісус усе, що настигає на Него, вийшов і рече їм:
{\WJ{Кого шукаєте?}}

\VS{5}Відказали Йому: Ісуса Назорея. Рече їм Ісус:
{\WJ{Се я.}} Стояв же й Юда зрадник Його, з ними.

\VS{6}Як же сказав їм:
{\WJ{Що се я,}} відступили вони назад, та й попадали на землю.

\VS{7}Знов же спитав їх:
{\WJ{Кого шукаєте?}} Вони ж сказали: Ісуса Назорея.

\VS{8}Відказав Ісус:
{\WJ{Сказав вам, що се я. Коли ж мене шукаєте, дайте сим відійти.}}

\VS{9}Щоб справдилось слово, що промовив:
{\WJ{Що которих дав єси менї, не згубив я з них нїкого.}}

\VS{10}Тодї Симон Петр, маючи меч, вийняв його, і вдарив слугу архиєрейського, та й відтяв йому ухо праве. Було ж імя слузї Малх.

\VS{11}Рече тодї Ісус Петрови:
{\WJ{Вкинь меч твій у похву. Чашу, що дав менї Отець, хиба не пити її?}}

\VS{12}Тодї рота, й тисячник, і слуги Жидівські схопили Ісуса, та й звязали Його,

\VS{13}і повели Його перш до Анни, був бо тестем Каяфі, що був архиєреєм того року.

\VS{14}Був же Каяфа той, що порадив Жидам, що лучче нехай один чоловік умре за людей.

\VS{15}Пійшов же слїдом за Ісусом Симон Петр та ще другий ученик. Той же ученик був знаний архиєреві, і прийшов з Ісусом у двір архиєрейський.

\VS{16}Петр же стояв перед дверми знадвору. Вийшов тодї другий ученик, що був знаний архиєреві, і сказав дверницї, і ввела Петра.

\VS{17}Каже тодї слуга дверниця Петрові: Чи й ти єси з учеників чоловіка сього? Каже той: Нї.

\VS{18}Стояли ж раби й слуги, що розложили огонь; холодно бо було, та й грілись. Стояв з ними й Петр, і грів ся.

\VS{19}Тодї архиєрей спитав Ісуса про учеників Його й про науку Його.

\VS{20}Відказав йому Ісус:
{\WJ{Я глаголав ясно сьвітові; я завсїди учив у школї і в церкві, куди Жиди завсїди сходять ся, і потай не глаголав нїчого.}}

\VS{21}{\WJ{Чого мене питаєш? Спитай тих, що слухали, що я глаголав їм; ось вони знають, що я казав.}}

\VS{22}Як же Він се промовив, один із слуг, стоячи тут, ударив у лице Ісуса, кажучи: Так відказуєш архиєреві?

\VS{23}Відказав йому Ісус:
{\WJ{Коли недобре сказав я, сьвідкуй про недобре; коли добре, за що мене бєш?}}

\VS{24}Післав Його Анна звязаного до Каяфи архиєрея.

\VS{25}Симон же Петр стояв та грів ся. Кажуть тодї йому: Чи й ти з Його учеників? Він же відрік ся і сказав: Нї.

\VS{26}Каже один із слуг архиєрейських, свояк того, котрому відтяв Петр ухо: Чи ж не бачив я тебе в саду з Ним?

\VS{27}Знов тодї відрік ся Петр, і зараз півень запіяв.

\VS{28}Ведуть тодї Ісуса від Каяфи у претор; був же ранок; і не ввійшли вони в претор, щоб не опоганитись та щоб їсти їм пасху.

\VS{29}Вийшов тодї Пилат до них, і каже: Яку вину приносите на чоловіка сього?

\VS{30}Озвались і казали йому: Коли б Він не був лиходїй, не віддавали б ми Його тобі.

\VS{31}Каже тодї їм Пилат: Візьміть ви Його й по закону вашому осудїть Його. Сказали тодї йому Жиди: Нам не годить ся вбивати нїкого.

\VS{32}Щоб Ісусове слово справдилось, що промовив, означуючи, якою смертю має вмерти.

\VS{33}Увійшов тодї знов Пилат у претор, і покликав Ісуса, і каже Йому: Ти єси цар Жидівський?

\VS{34}Відказав йому Ісус:
{\WJ{Від себе ти се говориш, чи инші тобі сказали про мене?}}

\VS{35}Озвавсь Пилат: Хиба я Жид? Нарід Твій і архиєреї видали менї Тебе. Що зробив єси?

\VS{36}Відказав Ісус:
{\WJ{Царство моє не од сьвіта сього. Коли б од сьвіта сього було царство моє, слуги мої воювали б, щоб не видано мене Жидам; тільки ж царство моє не звідсїля.}}

\VS{37}Рече тодї Йому Пилат: Так Ти цар? Відказав Ісус:
{\WJ{Ти кажеш, що цар я. Я на се родивсь і на се прийшов у сьвіт, щоб сьвідкувати правдї. Кожен, хто від правди, слухає мого голосу.}}

\VS{38}Каже Йому Пилат: Що таке правда? І, се сказавши, знов вийшов до Жидів, і каже їм: Нїякої вини не знаходжу я в Йому.

\VS{39}Єсть же звичай у вас, щоб одного вам відпускав я на пасху. Хочете ж, щоб випустив вам царя Жидівського.

\VS{40}Закричали тодї вони всї знов, кажучи: Не Сього, а Вараву. Був же Варава розбійник.




\par }\Chap{19}{\PP \VerseOne{1}Тодї узяв Пилат Ісуса, та й бив Його.

\VS{2}А воїни сплївши вінець із тернини, надїли на голову Йому, і в одежу червону одягли Його,

\VS{3}і казали: Радуй ся, царю Жидівський! і били Його в лице.

\VS{4}Вийшов тодї знов Пилат, і каже їм: Ось я виводжу вам Його, щоб знали, що в Йому нїякої вини не знаходжу.

\VS{5}Вийшов тодї Ісус у терновім вінцї і в червоній одежі. І каже їм Пилат: Ось, чоловік!

\VS{6}Як же побачили Його архиєреї та слуги, то закричали, кажучи: Розпни, розпни Його! Каже їм Пилат: Візьміть ви Його, та й розпнїть; я бо не знаходжу в Йому вини.

\VS{7}Відказали йому Жиди: Ми закон маємо, і по закону нашому повинен умерти, бо Він себе Сином Божим зробив.

\VS{8}Як же почув Пилат се слово, то ще більше злякав ся,

\VS{9}і ввійшов у претор знов, і каже Ісусові: Звідкіля єси Ти? Ісус же одповідї не дав йому.

\VS{10}Каже тодї Йому Пилат: До мене не говориш? Не знаєш, що власть маю розпяти Тебе, і власть маю відпустити Тебе?

\VS{11}Відказав Ісус:
{\WJ{Не мав би єси власти нїякої надо мною, коли б не було тобі дано звиш. Тим, хто видав мене тобі, більший гріх має.}}

\VS{12}З того часу шукав Пилат одпустити Його; Жиди ж кричали, кажучи: Коли Сього відпустиш, не єси друг Кесареві. Всякий, хто царем себе робить, противить ся Кесареві.

\VS{13}Пилат же, почувши таке слово, вивів Ісуса, та й сїв на судищі, що зване Литостротос, а по єврейськи: Гавата.

\VS{14}Була ж пятниця перед пасхою, коло години ж шестої. І каже Жидам: Ось, Цар ваш!

\VS{15}Вони ж закричали: Візьми, візьми розпни Його! Каже їм Пилат: Царя вашого розпну? Відказали архиєреї: Не маємо царя, тільки Кесаря.

\VS{16}Тодї ж видав їм Його, щоб розпяли. Узяли ж Ісуса, та й повели.

\VS{17}І, несучи хрест свій, вийшов Він на врочище (місце) Черепове, що зветь ся по єврейськи Голгота.

\VS{18}Там розпяли Його, а з Ним инших двох, по сей і по той бік, посерединї ж Ісуса.

\VS{19}Написав же і надпись Пилат, та й виставив на хрестї; було ж написано: Ісус Назорей, Цар Жидівський.

\VS{20}Сю ж надпись многі читали з Жидів; бо поблизу города було місце, де розпято Ісуса; а було написане по єврейськи, по грецьки і по римськи.

\VS{21}Казали тодї Пилатові архиєреї Жидівські: Не пиши: Цар Жидівський, а що Він казав: Я цар Жидівський.

\VS{22}Відказав Пилат: Що написав, написав.

\VS{23}Тодї воїни, розпявши Ісуса, взяли одежу Його, й зробили з неї чотири частї, кожному воїнові часть, і хитон;\FTNT{*}{{\FR 19:23 }{\FT{Намітку.}}} був же хитон не сшиваний, а ввесь од верху тканий.

\VS{24}Сказали тодї між собою: Не дерімо його, а киньмо жереб на него, чий буде. Щоб справдилось писаннє, що глаголе: Подїлили одежу мою собі, і на моє платтє кидали жереб. То воїни се й зробили.

\VS{25}Стояла ж коло хреста Ісусового мати Його та сестра матери Його, Мария Клеопова, та Мария Магдалина.

\VS{26}Ісус же, побачивши матїр і ученика стоячого коло неї, котрого любив, рече до матери своєї:
{\WJ{Жено, ось син твій.}}

\VS{27}Опісля рече ученику:
{\WJ{От, мати твоя.}} І з тієї години узяв її ученик до себе.

\VS{28}Після сього, знаючи Ісус, що все вже звершилось, щоб справдилось писаннє, рече:
{\WJ{Жаждую.}}

\VS{29}Стояла ж посудина повна оцту; вони ж, напоївши губку оцтом і на тростину настромивши, піднесли Йому до уст.

\VS{30}Скушавши ж оцту Ісус, рече:
{\WJ{Звершилось;}} і, схиливши голову, віддав духа.

\VS{31}Жиди ж, щоб не зоставались на хрестах тїла в суботу (був бо великий день тієї суботи), благали Пилата, щоб поперебивали їм гомілки, та й поздіймали.

\VS{32}Прийшли тодї воїни, й первому поломили ноги, й другому розпятому з Ним.

\VS{33}До Ісуса ж прийшовши, як побачили Його вже мертвого, не перебили Йому ніг;

\VS{34}а один з воїнів проколов Йому списом бік, і зараз вийшла кров і вода.

\VS{35}І той, що бачив се, засьвідкував, і правдиве сьвідченнє його; і знає він, що говорить правду, щоб ви вірували.

\VS{36}Сталось бо се, щоб писаннє справдилось: Кість Його не буде переломлена.

\VS{37}І знов инше писаннє рече: Дивити муть ся на Того, кого прокололи.

\VS{38}Після ж сього благав Пилата Йосиф з Ариматеї (бувши учеником Ісусовим, потайним же задля страху Жидівського), щоб зняти тїло Ісусове; й дозволив Пилат. Прийшов тодї і взяв тїло Ісусове.

\VS{39}Прийшов же й Никодим, що приходив перше до Ісуса в ночі, принїсши змішаної смирни й алоє фунтів із сотню.

\VS{40}Взяли тодї тїло Ісусове, і обгорнули полотном з пахощами, як се звичай у Жидів ховати.

\VS{41}Був же на місцї, де розпято Його, сад, а в саду новий гріб, в котрому нїколи нїкого не положено.

\VS{42}Там оце положили Ісуса задля пятницї Жидівської; бо поблизу був гріб.




\par }\Chap{20}{\PP \VerseOne{1}Первого ж дня тижня приходить Мария Магдалина вранцї, як ще було темно, до гробу, і бачить, що каменя одвалено від гробу.

\VS{2}Біжить тодї, і приходить до Симона Петра та другого ученика, котрого любив Ісус, і каже їм: Узято Господа з гробу, і не знаємо, де положено Його.

\VS{3}Вийшов тодї Петр і другий ученик, і прийшли до гробу.

\VS{4}Бігли ж обидва разом, та другий ученик побіг скоріщ Петра, і прийшов первий до гробу.

\VS{5}І нахилившись, бачить, що лежить полотно, та не ввійшов.

\VS{6}Приходить тодї Симон Петр слїдом за ним, і ввійшов у гріб, і видить, що лежить полотно,

\VS{7}а хустка, що була на голові Його, не з полотном лежала, а осторонь звита, на одному місцї.

\VS{8}Тодї ж увійшов і другий ученик, що прийшов первий до гробу, і видів, і вірував.

\VS{9}Ще бо не знали писання, що має Він з мертвих воскреснути.

\VS{10}Пійшли ж тодї ученики знов до себе.

\VS{11}Мария ж стояла перед гробом, плачучи, знадвору; як же плакала, нахилилась у гріб,

\VS{12}і видить двох ангелів у білому сидячих, один у головах, а один у ногах, де лежало тїло Ісусове.

\VS{13}І кажуть вони їй: Жено, чого плачеш? Каже їм: Бо взято Господа мого, й не знаю, де положено Його.

\VS{14}І, промовивши се, обернулась назад, і видить Ісуса стоячого, та й не знала, що се Ісус.

\VS{15}Рече їй Ісус:
{\WJ{Жено, чого плачеш? кого шукаєш?}} Вона, думаючи, що се садівник, каже Йому: Добродїю, коли ти винїс Його, скажи менї, де Його положив, і я Його візьму.

\VS{16}Рече їй Ісус:
{\WJ{Мариє.}} Обернувшись вона, каже Йому: Равуні, чи то б сказати: Учителю.

\VS{17}Рече їй Ісус:
{\WJ{Не приторкайсь до мене; ще бо не зійшов до Отця мого, а йди до братів моїх, та скажи їм: Я схожу до Отця мого й Отця вашого, й Бога мого й Бога вашого.}}

\VS{18}Приходить Мария Магдалина, звіщаючи ученикам, що бачила Господа, й що Він се промовив їй.

\VS{19}Як же був вечір дня того, первого на тижнї, як двері були замкнені, де зібрались ученики задля страху перед Жидами, прийшов Ісус та й став посерединї, і рече їм:
{\WJ{Упокій вам.}}

\VS{20}І, се промовивши, показав їм свої руки, і бік свій. Зрадїли тодї ученики, побачивши Господа.

\VS{21}Рече ж їм Ісус ізнов:
{\WJ{Упокій вам. Яко ж післав мене Отець, і я посилаю вас.}}

\VS{22}І, се промовивши, дихнув, і рече їм:
{\WJ{Прийміть Духа сьвятого.}}

\VS{23}{\WJ{Кому відпустите гріхи, відпустять ся їм; кому задержите, задержять ся.}}

\VS{24}Тома ж, один з дванайцяти, на прізвище Близняк, не був з ними, як прийшов Ісус.

\VS{25}Сказали йому другі ученики: Ми видїли Господа. Він же сказав їм: Коли не побачу на руках Його рани од гвіздя, і не вложу руки моєї в бік Його, не пійму віри.

\VS{26}А по восьми днях знов були в серединї ученики Його, й Тома з ними. Приходить Ісус, як двері були замкнені, і став посерединї, і рече:
{\WJ{Впокій вам.}}

\VS{27}Опісля рече до Томи:
{\WJ{Подай палець твій сюди, й подивись на руки мої, і подай руку твою, і вложи в бік мій, та й не будь невірний, а вірний.}}

\VS{28}І озвавшись Тома, каже Йому: Господь мій і Бог мій.

\VS{29}Рече йому Ісус:
{\WJ{Що видїв єси мене, Томо, увірував єси; блаженні, що не видїли, та й вірували.}}

\VS{30}Багато ж инших ознак робив Ісус перед учениками своїми, що не написані в книзї сїй.

\VS{31}Се ж написано, щоб ви вірували, що Ісус єсть Христос, Син Божий, і щоб, віруючи, життє мали в імя Його.




\par }\Chap{21}{\PP \VerseOne{1}Після сього явив ся знов Ісус ученикам на морі Тивериядському; явив ся ж так.

\VS{2}Були в купі Симон Петр та Тома, на прізвище Близняк, та Натанаїл із Кани Галилейської, та сини Зеведеєві, та инших учеників Його двоє.

\VS{3}Каже їм Симон Петр: Пійду риби ловити. Кажуть вони йому: Пійдемо й ми з тобою. Вийшли та й улїзли зараз у човен; та не піймали тієї ночі нїчого.

\VS{4}Як же настав уже ранок, стояв Ісус на березї; та не знали ученики, що се був Ісус.

\VS{5}Рече тодї їм Ісус:
{\WJ{Дїти, чи маєте що їсти?}} Відказали Йому: Нї.

\VS{6}Він же рече їм:
{\WJ{Закиньте невода з правого боку човна, то й знайдете.}} Закинули ж, і вже не здолїли його витягти задля множества риби.

\VS{7}Каже тодї ученик той, котрого любив Ісус, Петрові: Се Господь. Симон же Петр, почувши, що се Господь, підперезавсь (був бо нагий), та й кинувсь у море.

\VS{8}Инші ж ученики човником приплили (бо недалеко були від землї, а локот на двістї), тягнучи невода з рибою.

\VS{9}Скоро вийшли на землю, бачять розложений жар, а на йому рибу і хлїб.

\VS{10}Рече їм Ісус:
{\WJ{Принесїть риби, що вловили тепер.}}

\VS{11}Улїз же Симон Петр, та й витяг невід на землю повен риби великої, сто й пятьдесять і три; і хоч стільки її було, не порвав ся невід.

\VS{12}Рече їм Ісус:
{\WJ{Ідїть обідайте.}} Нїхто ж не важив ся з учеників спитати Його: Хто Ти єси? знаючи, що се Господь.

\VS{13}Приходить тодї Ісус і бере хлїб, та й дає їм, і риби так само.

\VS{14}Се вже втретє явивсь Ісус ученикам своїм, уставши з мертвих.

\VS{15}Як же обідали, рече Ісус Симонові Петру:
{\WJ{Симоне Йонин, чи любиш мене більш, нїж сї:}} Каже Йому: Так, Господи; Ти знаєш, що я люблю Тебе. Рече йому:
{\WJ{Паси ягнята мої.}}

\VS{16}Рече йому знов удруге:
{\WJ{Симоне Йонин, чи любиш мене?}} Каже Йому: Так, Господи, Ти знаєш, що я люблю Тебе. Рече йому:
{\WJ{Паси вівцї мої.}}

\VS{17}Рече йому втретє:
{\WJ{Симоне Йонин, чи любиш мене?}} Засмутив ся Петр, що сказав йому втретє:
{\WJ{Чи любиш мене?}} й каже Йому: Господи, Ти все знаєш; Ти знаєш, що люблю Тебе. Рече йому Ісус:
{\WJ{Паси вівцї мої.}}

\VS{18}{\WJ{Істино, істино глаголю тобі: Як був єси молодий, то підперізував ся сам, і ходив єси куди хотїв; як же зістарієш ся, то простягнеш руки твої, і инший тебе підпереже, й поведе, куди не схочеш.}}

\VS{19}Се ж промовив, означуючи, якою смертю прославить Бога. І, сказавши се, рече йому:
{\WJ{Йди слїдом за мною.}}

\VS{20}І обернувшись Петр, бачить ученика, котрого любив Ісус, слїдом ідучого, що й на вечері пригорнувсь до грудей Його, і питав: Господи, хто се, що зрадить Тебе?

\VS{21}Сього побачивши Петр, каже Ісусові: Господи, сей же що?

\VS{22}Рече йому Ісус:
{\WJ{Коли схочу, щоб він пробував, доки прийду, що тобі до того? ти йди за мною.}}

\VS{23}І пійшло слово се між братів, що ученик той не вмре, та не сказав йому Ісус, що не вмре; а:
{\WJ{Коли схочу, щоб він пробував, доки прийду, що тобі до того?}}

\VS{24}Се той ученик, що сьвідкує про се, і писав се; і знаємо, що правдиве сьвідкуваннє його.

\VS{25}Єсть же й иншого багато, що зробив Ісус, що, коли б писати зʼосїбна, то думаю, що й сам сьвіт не помістив би писаних книг. Амінь.

\par }