\NormalFont\ShortTitle{КНИГА ПРОРОКА ІСАЇЇ}

{\MT КНИГА ПРОРОКА ІСАЇЇ.\FTNT{*}{{\FR : }{\FT{Пророкував около року 650 перед Христом.}}}



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Видиво Ісаїї, сина Амосового, яке видїв про Юдею й Ерусалим за Юдейських царів Уззії, Йоатама, Ахаза й Езекії:

\VS{2}Слухайте, небеса й вважай, земле, бо Господь говорить: Я виховав синів і дав зріст їм, а вони зворохобились проти мене.

\VS{3}Віл знає господаря свого, й осел — ясла пана свого, а Ізраїль не знає мене, народ мій не розуміє.

\VS{4}О, горе, народе грішний, народе привалений беззаконностями, роде лиходїїв, сини погибелї! Покинули Бога, занедбали сьвятого Ізрайлевого, відступились взад від його!

\VS{5}Куди, в яке місце вас іще бити, коли ви не перестаєте бути упрямими? Кожна голова в ранах, кожне серце хворе.

\VS{6}Від підошви в нозї та й до тїмя на голові нема в йому здорового місця: рани, синяки, рани гниючі не вичищені, не перевязані й не змягчені оливою.

\VS{7}То ж буде земля в вас опустошена, міста ваші огнем спалені; поля ваші в ваших таки очах чужі будуть пожерати; все опустїє, — звичайно, опустошене чужинцями.

\VS{8}І останесь дочка Сионська\FTNT{†}{{\FR 1:8 }{\FT{Місто Ерусалим.}}}, наче шатро в винограднику, наче будка в городї, як місто збурене.

\VS{9}Як би Господь не зіставив із нас невеликого останку, — ми були б те, що й Содома, погибли б, як і Гоморра.

\VS{10}Слухайте ж Господнє слово, ви, князї Содомські\FTNT{‡}{{\FR 1:10 }{\FT{Край жидівський стався неначе новітною Содомою.}}}; вважай на науку Бога нашого, народе Гоморський!

\VS{11}Навіщо менї множество жертов ваших? говорить Господь. Я вже пересичений всепаленнями з баранів і товщею з годованого скоту, та й крові з назимків і ягнят та козенят я не хочу.

\VS{12}Як приходите, щоб явитись перед лицем моїм, то хто від вас вимагає, щоб топтали двори мої?

\VS{13}Не носїть уже більше дарів надармо: паленнє кадила огидло менї; нових місяцїв і субот, та сходин сьвяточних не можу стерпіти: беззаконність поспіль із сьвяткуваннєм!

\VS{14}Новомісяччя ваші й сьвята ваші ненавидить душа моя: вони стали ваготою менї, тяжко менї нести їх.

\VS{15}І коли ви простягаєте руки ваші, то я одвертаю очі мої від вас, а як ви умножуєте молитви ваші, то я їх не чую, ваші бо руки повні крови.

\VS{16}Обмийтесь, станьте чистими; одкиньте далеко ледачі вчинки ваші зперед очій моїх; перестаньте чинити зло;

\VS{17}Навчітесь чинити добро; шукайте правди, рятуйте придавленого, обороняйте сироту, заступайте вдову;

\VS{18}А тодї прийдїть — і розсудимось, — говорить Господь: Коли б гріхи ваші були, як багряниця — я, мов снїг їх убілю; коли б, як кармазин, були червоні, — обмию їх, як вовну.

\VS{19}Схочете слухняним робом у мене ходити, — буде вас земля усяким благом надїляти;

\VS{20}Затнетеся ж, опір ставши, — тодї меч пожере вас; се уста Господнї говорять!

\VS{21}О, як же розопсотилась столиця, колись така вірна й повна правого суду! Справедливість давно в нїй панувала, тепер — душогубцї.

\VS{22}Срібло твоє жужелицею стало, вино твоє розпущене водою;

\VS{23}Князї твої — проступники й спільники злодїїв, на гостинцї ласі, користї шукають; сиротам нема в їх оборони, а справа вдовицї до них не доходить.

\VS{24}Тим то говорить Господь, Господь Саваот, сильний Ізраїлїв: О, я надоложу мою кривду від противників моїх, і помшчусь над ворогами моїми!

\VS{25}Простягну на тебе руку, жужелицю з тебе счищу й віддїлю від тебе все олово.

\VS{26}І поставлю в тебе суддїв, як з давен бувало, та й радників, як було за предків; а тодї славити муть тебе городом правди, столицею вірною.

\VS{27}Сион із потали вийде правосуддєм, а ті, що вернуться до його, — справедливостю;

\VS{28}А всїм відступникам і грішникам — погибель, і хто Господа покинув — затратиться.

\VS{29}А будуть вони покарані за ті дуброви, що такі вам любі, посоромлені за сади, що собі вибрали;

\VS{30}І станеться з вами, як із тим дубом, що лист у його обпав, і як той сад, що води не має.

\VS{31}І потужний станесь — сьміттєм, праця ж його — іскрою; й горіти муть разом, а нїхто не погасить.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Слово, що прийшло в видиві, до Ісаїї Амосенка про Юдею й Ерусалим:

\VS{2}Станеться в останні часи, що над усї гори гора Господня вознесеться, й підійметься понад горби, й посьпішать до неї всї народи.

\VS{3}І пійдуть многі народи й скажуть: Ходїть, вийдемо на гору Господню, в дом Бога Якового, а він покаже нам свої дороги, й будемо ходити стежками його, бо з Сиону вийде закон, і слово Господнє — з Ерусалиму.

\VS{4}І судити ме він народи, й картати ме многих людей; і перероблять мечі свої на леміші, а списи свої на серпи, й не буде народ на народ меча підіймати, та й не буде більше вчитись воювати.

\VS{5}Ой ходїмо ж, доме Яковів, і будемо ходити в сьвітлї Господнїм!

\VS{6}Бо ти відкинув був дом Яковів, відопхнув люд свій, за те, що вони багато переняли від народів східних: і чарівники в них, як у Филистіїв, і з синами чужоземцїв вони в побратимстві.

\VS{7}Земля стала повна срібла й золота, а скарбам їх і лїку не має; й переповнилась земля кіньми й безлїччю колесниць;

\VS{8}Повна земля й ідолів; вони ж і припадають лицем перед дїлом рук своїх, перед тим, що палцї їх зробили;

\VS{9}І похилився чоловік простий, і понизився муж значний — й ти не простиш їм сього.

\VS{10}Ой сховайся у скелї, врийся в землю зі страху перед Господом і перед славою величностї його!

\VS{11}Поникнуть горді погляди мужів, і піднесені голови людей будуть принижені; один Господь явиться високим того часу.

\VS{12}День бо Господа сил небесних прийде на все горде й високомірне, та й на все, що високо несеться — і все воно принижене буде,

\VS{13}І на всїх, що, як кедри Ливанські, високо в гору себе підносять, на всїх, що, як дуби Базанські,

\VS{14}І на всї високі гори й горби, що вгору пнуться,

\VS{15}І на кожну високую башту й на всякий мур кріпкий,

\VS{16}І на ті кораблі Тарсийські, та на всякі прикраси їх принадні.

\VS{17}І повалиться величність мужів і гординя людська нагнеться; один тілько Господь буде високий в той день,

\VS{18}А всї ідоли щезнуть.

\VS{19}Позалазять в печері в скелях та в глибинї земні зі страху перед Господом та перед славою величностї його, коли він устане, карати землю.

\VS{20}В той день покидає чоловік кертицям та кажанам (лиликам) срібні свої ідоли, й золоті свої ідоли, що понароблював собі, щоб їм поклонятись,

\VS{21}Щоб тільки самим сховатись в щілини скельні та розколини гір зо страху перед Господом і перед славою величностї його, коли він встане, карати землю.

\VS{22}Оце ж годї вам надїю покладати на чоловіка, що в його тільки хиба духу, що в ніздрах; бо й що він значить?




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Знайте, що Господь сил небесних одніме в Ерусалиму й в Юди всяку підпору, всяку піддержку хлїбову й всяке підкріпленнє водою,

\VS{2}Хороброго воєводу й воїна, суддю й пророка, віщого й старця,

\VS{3}Пятьдесятника й князя, й дорадника й умного штукаря й проречистого словом;

\VS{4}А дам їм хлопцїв за старшину, й дїти панувати муть над ними.

\VS{5}І одно одного буде в народї тїснити, — кожний ближнього свого; встане хлопець на старого, дрібний люд — на значних.

\VS{6}І хапати ме за полу брата брат, у родинї батька свого: В тебе є жупан про сьвято, будь над нами князем, — нехай буде сей розпадок під рукою в тебе;

\VS{7}А той відкаже, клянучись: Не вмію я гоїти рани; бо й в мене в господї нї хлїба, нї одежі; не робіть мене головою в народї.

\VS{8}Ось як підупаде Ерусалим і впаде Юда, через те, що й язик і дїла в їх — проти Господа, й зневажливі в очах слави його.

\VS{9}Само їх обличчє сьвідчить проти них, ба й явно таки про гріх свій розповідають, не таять, саме як Содомії; горе душам їх! самі бо на себе зло накликають.

\VS{10}Скажіть праведному, що йому благо, бо він споживати ме плоди вчинків своїх;

\VS{11}Горе ж беззаконникові, бо буде йому відплата за дїла рук його.

\VS{12}Гнобителї люду мого — недоростки й жіноцтво правлять ним. Народе мій! ті, що правлять вами, вони вас туманять, вони розкопали дорогу ходи твоєї.

\VS{13}Но встав Господь на суд — він стоїть, щоб судити народи.

\VS{14}Виступає Господь на суд проти голов люду свого і князїв його: Ви спустошили виноградник; загарбане у бідного — по дворах ваших.

\VS{15}Яким правом тиснете ви люд мій і топчете вбогих? говорить Господь, Господь сил небесних.

\VS{16}І промовив Господь: За те, що дочки Сионські аж надто згордїли; що ходять, витягнувши шию й принаджують поглядами, ходять гордою ходою й побрязкують бляшечками на ногах, —

\VS{17}За се оголить Господь тїмя в дочок Сионських і обнажить їх Господь з волосся їх;

\VS{18}У той день Господь одійме гарні бляшечки на ногах і ґузички,

\VS{19}Сережки та запинки, й пояси, й судинки з пахощами та чарівницькі висилця,

\VS{20}Перстінцї й каблучки під носом,

\VS{21}Верхні намітки й спідню одежу, платинки й гаманцї,

\VS{22}Опліччя барвисті й плащики й повязки;

\VS{23}Дзеркалця, й сорочки з висону та турбани.

\VS{24}І буде тодї замість принадних пахощів — смердота; замість пояса — мотузка; замість завитого волосся — плїш, і замість широкої обгортки — вузка верітка, а замість краси — пятна.

\VS{25}Мужі твої полягають під мечами, а хоробрі твої — на війнї.

\VS{26}І будуть зітхати й плакати ворота столицї\FTNT{*}{{\FR 3:26 }{\FT{Де відбувалисъ збори та суди.}}}, вона ж, спустошена, на землї усяде\FTNT{†}{{\FR 3:26 }{\FT{Як жінка, що повдовіла.}}}.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}І вхопиться в той час сїм женщин одного мужчини й скажуть: Свій хлїб будемо їсти й свою одежу будемо носити, аби тілько можна нам твоїм іменем зватись, — зніми з нас сором!

\VS{2}В той день явиться пагонець Господнїй в красотї і честї, і овощ землї — в величностї й славі, на радість тим, що в Ізраїлї цїлі зостались.

\VS{3}Тодї, хто зостався в Сионї та уцїлїв в Ерусалимі, зватись буде сьвятим, — всї записані в книзї живущих в Ерусалимі,

\VS{4}Як обмиє Господь все грязиво дочок Сионських і обчистить кріваві гріхи Ерусалиму зпосеред його, духом суду й духом огня.

\VS{5}І розпростре Господь над усяким місцем Сион-гори й над зборами її хмару й дим на день, а сьвітло палаючого огня на час ночі; бо над усїм почесним буде захист.

\VS{6}І буде намет, щоб закривати днем од спеки, й давати притулок і обезпеку від дощової негоди.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Засьпіваю любому мойму пісню любого мого про його виноградник: Був у любого мого виноградник на верху плодющої гори;

\VS{2}Він обвів його муром і очистив його від каміння, й насадив у йому добірну виноградню лозу, а серед саду збудовав башту й построїв тискарню, та й сподївався, що вона зародить добрі грони, а вона вродила дикі ягоди.

\VS{3}А тепер, ви осадники Ерусалиму, й ви, мужі в Юдеї, розсудїте мене з виноградником моїм:

\VS{4}Що ще мав би я був учинити виноградникові мойму, чого я не вчинив? Чого воно так сталось, що він зродив дикі ягоди, коли я сподївався, що зародить грони добрі?

\VS{5}От же я вам скажу, що зроблю з виноградником моїм: розберу його огорожу, нехай його пустошать, повалю мур, нехай його топчуть,

\VS{6}І полишу його пусткою: не будуть його нї обрізувати, нї обкопувати, — нехай заростає терниною й бодяками; та ще й хмарам звелю я, не спускати дощу на його.

\VS{7}Виноградник Господа Саваота — се рід Ізраїля, а царство Юдине — се садиво його любе. І ждав він в йому правосуду, — аж тут пролив крови; ждав правди, а тут голосїннє.

\VS{8}Горе вам, що наживаєте дом новий за домом, та прилучуєте поле до поля, так що другим нема вже й місця, наче б ви одні поселені на землї.

\VS{9}Ув уші ж менї Господь сил ось що промовляє: Многі доми отті опустїють, а в палатах пишних не буде кому жити;

\VS{10}Десять паїв у винограднику дадуть барилце, а гомер зерна насїння вродить ледви ефу.

\VS{11}Горе тим, що з ранку вже шукають напоїв, та й до ночі розпалюють себе вином;

\VS{12}Гарфа й гуслі, бубон і сопілка та вино на їх бенкетах; а на дїла Господнї вони й не спозирнуть, і про вчинки рук його й не спогадають.

\VS{13}За те ж люд мій необачний попаде в неволю; значні в його будуть голодати, богачі ж його з спраги погибати.

\VS{14}За те й безодня розтворилась широко, й без міри роззївила пащу свою, й піде туди слава їх і богацтво їх, і шум їх із усїма їх веселощами.

\VS{15}І похилиться людина, й смириться муж, а горді спустять очі свої;

\VS{16}А Господь Саваот вознесеться високо в тім судї, і Бог сьвятий покаже сьвятість свою в справедливостї.

\VS{17}І пасти муться вівцї по своїй волї, й чужі будуть кормитись на позісталих по богачах буйних пасовищах.

\VS{18}Горе тим що тягнуть за собою беззаконність шнурами марноти, а гріх — неначе реміннєм возовим;

\VS{19}Що то мовляють: Нехай же він поквапиться зо своїм дїлом, щоб нам побачити; нехай наближиться й спевниться рада Сьвятого Ізрайлевого, щоб нам довідатись.

\VS{20}Горе тим, що все лукаве добрим величають, а добре — злим; морок, — сьвітлом, а сьвітло мороком уважають; що гірке — у них солодке, а солодке — гіркота!

\VS{21}Горе тим, що в своїх очах мудрі, та розумні перед собою самими!

\VS{22}Горе тим, що хоробрі до пиття вина, й сильні в приправі впиваючих напитків;

\VS{23}Що на судї за гостинцї роблять правим злюку, а правому закон одмавляють!

\VS{24}За те, як огонь зʼїдає солому, й поломя спалює сїно, так вигорить корінь їх, а цьвіт їх, як порох розвієсь; бо вони відкинули закон Господа Саваота, і Сьвятого Ізрайлевого словом згордували.

\VS{25}Тим же так і розпалався гнїв Господень на його народ, і простягне він руку свою на його, так що гори здрігнуться, а трупи їх гноєм улицї покриють. Та по тому всьому гнїв його ще не відвернесь, і рука в його все ще буде простягнута:

\VS{26}І підніме стяга про народ далекий та й дасть знак жиючому на краю землї, — і прийде той легко й скоро;

\VS{27}І не буде в його нї млявого, нї втомленого; нї один не задрімає анї засне, анї здіймати ме пояс чересовий, й не розірветься ремінь ув обуві в його;

\VS{28}Стріли в його нагострені, і всї луки в його натягнені; копита в коней його, мов кремінь, а колеса в возах його, неначе вихор.

\VS{29}Рик у його — мов рик у лева; він реве, неначе левчук; зареве, ухопить здобич, понесе, й нїхто не одніме її.

\VS{30}І зашумить над ним того дня шумом розбурханого моря; він позирне на землю, і ось — темрява, горе, а сьвітло в хмарах померкло!




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}В роцї, коли царь Озія помер, бачив я Господа на високому й піднесеному престолї, а краї ризи його наповнили храм.

\VS{2}Кр угом його стояли серафими, а кожен о шістьох крилах: двома закривав собі кожен лице, двома закривав собі ноги, а двома лїтав.

\VS{3}І покликували вони один до одного: Сьвят, сьвят, сьвят Господь сил, вся земля повна слави його!

\VS{4}І хитались підвалини й пороги від голосного поклику їх, а будинок сповнився димом.

\VS{5}І промовив я: Горе менї! погибель моя! я бо людина з нечистими устами, й живу між людьми з нечистими губами, — а се ж очі мої бачили Господа сил небесних!

\VS{6}На се прилетїв до мене один серафим із жаріючим углем у руцї, що взяв клїщами з жертівника;

\VS{7}І приторкнувся ним до моїх уст, і промовив: Приторкнулось оце до твоїх уст, і взята від тебе беззаконність твоя й з гріха твого ти очищений.

\VS{8}І почув я голос Господень, що говорив: Кого б менї послати, й хто нам пійде? І сказав я: Ось я, пошли мене!

\VS{9}І відказав він: Іди й промов до тих людей: Слухати мете й не зрозумієте, і дивити метесь очима, та не вбачати мете;

\VS{10}Бо запеклося серце в сього народу, й тяжко чують ушима, та й очі свої затулили, щоб не бачити очима, й не почути ушима; й не второпають серцем, та й не навернуться, щоб я їх оздоровив.

\VS{11}І промовив я: Докіль же сього, Господи? А він сказав: Докіль не опустїють міста й не зостануть без осадників, а доми без людей, та докіль земля отта цїлком не стане пустинею.

\VS{12}І далеко займе Господь людей (в неволю), й пусто-глухо в землї стане.

\VS{13}І коли б ще десята частина зосталась на нїй і назад вернулась, та знов буде спустошена; та як із теребинта й з дуба, коли їх зрубати, зостається корінь, так сьвяте насїннє вийде з кореня того.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}І було за царя Юдейського Ахаза Йоатаменка, сина Озіїного, виступав Резин, царь Сирийський, та Факей Ремалїєнко, царь Ізраїлський, проти Ерусалиму, щоб його звоювати, та не здолїли його здобути.

\VS{2}Як же сповіщено Давидовому домові: ось Сирийцї розтаборились в землї Ефраїмовій, тодї затремтїло в його й в його люду серце, як тремтить гаєве дерево перед вітром.

\VS{3}Господь же сказав до Ісаїї: Ійди на зустріч Ахазові, ти й син твій Шеар-Ясуб, на край водопроводу з верхнього ставу на Шаповаловому шляху,

\VS{4}Та й промов до його: Бувай обачен і спокоєн; не лякайсь і нехай не заниває в тебе серце перед оттими двома недогарками-головнями, дарма, що так лютує Резин із Сирийцями та з Ремалїєнком.

\VS{5}Сирия бо, Ефраїм та Ремалїєнко задумали проти тебе ось яке лихо:

\VS{6}Двиньмо проти Юди, та зворушмо його й звоюймо його, й настановимо над ним царем сина Табеїлового.

\VS{7}Та Господь Бог ось як говорить: Нїчо з того не буде й воно так не станеться;

\VS{8}Бо Дамаск — голова Сириї, а Резин — голова в Дамаску, а через шістьдесять і пять год Ефраїм перестане бути народом;

\VS{9}А Самария — голова Ефраїмова, а Ремалїєнко — голова Самариїна. Як ви не вірите, так і не остоїтесь.

\VS{10}І говорив далїй Господь Ахазові:

\VS{11}Проси знаку собі в Господа, Бога твого, глибоко зпід землї, або високо знад землї.

\VS{12}Ахаз же відказав: Не просити му й не буду Господа спокушувати.

\VS{13}Тодї сказав (Ісаїя): Слухай же, доме Давидів: Мало з вас докучати людям, щоб іще й мойму Богові докоряти?

\VS{14}Оце ж дасть вам сам Господь знак: Ось невинна дївиця почне в утробі та й породить сина, й дадуть імя йому Еммануїл (Бог із нами).

\VS{15}Молоком та медом буде він жити, аж буде вміти лихе відпихати, а добре вибірати.

\VS{16}Але перш, нїж те хлопя навчиться лихе відпихати, а добре вибірати, буде та земля, що її лякаєшся, полишена обома своїми царями.

\VS{17}Но й на тебе й на народ твій та на твою родину напустить Господь такі днї, яких не було з того часу, коли Ефраїм одпав од Юди, — напустить царя Ассирийського.

\VS{18}І накличе тодї Господь овади з Ниливого рукава в Египтї та бжоли з землї Ассирийської\FTNT{*}{{\FR 7:18 }{\FT{Напустить Египтян і Ассирийцїв. IV. Цар. 23 і 16, 7–8}}}, —

\VS{19}І налетять вони та й осядуться всї по байраках та по скеляних щілинах і скрізь по тернових кущах та деревах.

\VS{20}І пообголює тодї Господь бритвою, найнятою по тім боцї Евфрату, царем Ассирийським, голову й волоссє над ногами, ба й саму бороду.

\VS{21}І буде того часу: хто держати ме одну корову та дві вівцї,

\VS{22}Надоювати ме від них стільки молока, що їсти ме масло; маслом та медом харчити меться кожен, хто ще зостанеться в тій країнї.

\VS{23}І буде того часу таке: всюди, де росла тисяча виноградних лоз на тисячу срібних, поросте там тернина та глоги колючі.

\VS{24}Хиба з стрілами та луками ходити муть туди, бо вся земля заросте самими тернами та бодяками.

\VS{25}І нї на одно узгіррє, що їх сапами сапали, не зважишся пійти, боючись тернини й бодяків колючих; виганяти муть туди хиба воли, та дріб буде їх топтати.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}І рече до мене Господь: Возьми великий звиток та й напиши на йому розборчиво письмом людським: „Квапся луп здирати, бери хутко користь.‟

\VS{2}І взяв я надїйних сьвідків: сьвященника Урію та Захарію, сина Барахіїного, —

\VS{3}І приступив я до пророкинї, й завагонїла вона й вродила сина. І сказав менї Господь: Дай йому імя: „квапся луп здирати, бери хутко користь‟;

\VS{4}Перше бо, нїж хлопя зʼуміє вимовити „тату й мамо‟, заберуть скарби Дамаску й луп із Самариї перед царем Ассирийським.

\VS{5}І говорив дальше до мене Господь;

\VS{6}За те, що сей люд нїзащо собі має тихі води Силоамські та вподобав собі Резина й Ремалїєнка,

\VS{7}Нашле на його Господь води ріки великої й бурливої, нашле царя Ассирийського й всю його силу, й прибуде вона в усїх руслах своїх і виступить із усїх берегів своїх;

\VS{8}І розпливесь по Юдеї, підіймаючись що-раз висше, й сягати ме аж по шию; й розпростерті крила його сягати муть через усю ширину землї твоєї, Еммануїле.

\VS{9}Ворогуйте собі, народи, та тремтїть; вважайте, всї далекі землї! Вʼоружуйтесь, та тремтїть; заперізуйтесь до бою, але дрожіть!

\VS{10}Складайте задуми, та вони в нїщо обернуться; виповідайте їх словом, та воно не збудесь, бо се — з нами Бог!

\VS{11}Бо ось що говорив менї Господь, поклавши на мене руку, й вкладаючи менї на серце, не ходити дорогою сього народу, — і промовив:

\VS{12}Не говоріть: „Змова‟! бо народ сей все змовою вважає; не бійтесь того, чого він боїться, й не лякайтесь.

\VS{13}Бога сил небесних — його, як сьвятого, шануйте; його одного вам боятись, перед ним вам дрожати!

\VS{14}Він один ваше осьвященнє, та він камінь спотикнення та скеля згіршення обом домам Ізраїля; він сїть і западня осадникам Ерусалиму.

\VS{15}І багацько таких буде, що спіткнуться, впадуть — розібються, і запутаються в сїтї й будуть зловлені.

\VS{16}Завяжи ж се сьвідченнє, й запечатай обяв при учениках моїх.

\VS{17}От і надїюсь я на Господа, хоч він і закрив лице своє від дому Яковового, і я вповаю на його.

\VS{18}Ось я й дїти, що дав менї Господь як дороговкази та прообрази в Ізраїлї від Господа сил, пробуваючого на Сион-горі!

\VS{19}Коли радять вам: Питайте тих, що померших викликають, чарівників, шептухів та тих, що з черева говорять, — то ви одкажіть: Хиба ж народові не до свого обертатись Бога? хиба ж мерцїв про живих питати?

\VS{20}Звертайтесь до закону та до обяву. А вони, — як не так говорять, як там сказано, то нема в них сьвітла.

\VS{21}І будуть блукатись по землї, гноблені й голодні; а в голодї будуть лютувати та царя свого й Бога свого дармо проклинати.

\VS{22}Поглянуть вгору, й позирнуть на землю, — а всюди горе, морок і густа темрява, й в темряву попадуть. Та не на все буде там темрява, де вона тепер така густа.




\par }\Chap{9}{\PP \VerseOne{1}Переднїйший час впокорив землю Забулонову й землю Нефталїєву; та пізнїйший звеличить приморську дорогу, за-Йорданську сторону, Галилею поганську.

\VS{2}Люд, що в темряві блукає, зʼуздрить сьвітло велике; живучим в країнї тїнї смертної, сьвітло засияє.

\VS{3}Ти розмножиш народ, даси йому радощі великі; звеселиться він перед тобою, як веселяться, коли обжинки справляють, як радуються, коли здобич дїлять.

\VS{4}Бо ярмо, що його давило, й палицю, що його побивала, й тростину у гнобителя його — ти поторощиш, як за Мидияма.

\VS{5}Бо вся обув жовнїра й одежа, в війнї кровю злита, пійде на спаленнє, на жир огневі.

\VS{6}Бо хлопятко народилось нам — син даний нам; власть на раменах його, а дадуть імя йому: Дивний, Порадник, Бог кріпкий, Отець будучого віку, Князь мира.

\VS{7}Царству його й миру його не буде гряниць; на Давидовім престолї й царстві він сяде, щоб утвердити й укріпити його судом справедливим від тепер по віки. Ревнива любов Господа Саваота се вчинить.

\VS{8}Слово посилає Господь до Якова, й спевняєсь воно на Ізраїлї,

\VS{9}Щоб узнав (свою нерозвагу) ввесь народ — Ефраїм і осадники Самариї, що так згорда й надуто мовляють:

\VS{10}Опала цегла, — побудуємо з тесаного каменя, вирубано сикомору, — заступимо її кедриною.

\VS{11}І підніме Господь проти його ворогів Резинових, і узброіть неприятелїв його:

\VS{12}Сирийцїв од сходу, Филистіїв з заходу, й будуть вони Ізраїля повним ротом жерти. Та й ще гнїв його не одвернесь, і рука його все ще простягнута.

\VS{13}Та народ таки не обертаєсь до караючого його, й до Господа Саваота не прибігає.

\VS{14}І відсїче Господь у Ізраїля голову й хвоста, зітне пальму й тростину одного дня:

\VS{15}Старець і знатний се — голова; а пророк, що вчить неправди, се — хвіст.

\VS{16}Провідники сього народу поведуть його блудом, а ті, що даються їм вести — погибнуть.

\VS{17}Тим не мати ме Господь утїхи й з хлопцїв у його, та й сиріт і вдовиць його не помилує; бо вони всї зледащіли, всї вони нещирі, та й всї уста безбожностї повні. Та й ще гнїв його не одвернесь і рука його все ще простягнута.

\VS{18}Бо беззаконність огнем загорілась; пожерає тернину й бодяки колючі, та палає в гущавинах лїса, що аж стовпами дим піднімаєсь.

\VS{19}Лютість Господа Саваота спалить землю, і народ станеться жиром огня; чоловік не пощадить і брата свого.

\VS{20}Різати муть управо, та й будуть голодні; будуть їсти на лїво, та й не будуть ситі; кожен їсти ме тїло, руки в себе:

\VS{21}Манассій — Ефраїма, Ефраїм же Манассію, а оба разом — Юду.

\VS{22}Та й тодї ще гнїв його не одвернесь, і рука його все ще простягнута.




\par }\Chap{10}{\PP \VerseOne{1}Горе тим, що несправедливі надають закони та пишуть жорстокі засуди,

\VS{2}Щоб відправляти вбогих без правого суду, й видирати права злиденним у мойму народї; щоб із удовицї, користь тягнути, й сиріт обдирати.

\VS{3}Що ж ви будете чинити, як день навідання прийде, як погибель здалека надійде? Де захисту будете шукати, де подїнете скарби ваші?

\VS{4}Без мене згорбитесь в оковах, поляжете між убитими. Та й тодї ще не одвернесь гнїв його, й рука його все ще простягнута.

\VS{5}О, Ассур — він палиця мого гнїву, а кий в руцї його — се моя досада!

\VS{6}Я пошлю його на народ сей безбожний, на той нарід, що підпалює гнїв мій, та дам йому приказ, ограбити його до нитки, здобувати здобич у його, та, мов грязюку на дорозї, його місити.

\VS{7}Но він иншої про се гадки, не так помислить серце його: на думцї в його — вигубити й викоренити не трохи ще инших народів.

\VS{8}Хиба ж князї мої не царі? скаже він собі.

\VS{9}Хиба Хальне не те, що й Кархемис? або Емат не те, що й Арпад? а Самария не те, що Дамаск?

\VS{10}Та же рука моя загорнула ті царства ідолські, а в них більше божищ, нїж у Ерусалимі та в Самариї!

\VS{11}Хиба ж я не вчиню те саме з Ерусалимом і богами його, що вчинив із Самариєю й ідолами її?

\VS{12}Та станесь: як довершить Господь усе те на Сионї, що задумав, і все скінчить в Ерусалимі, тодї скаже: Навідаюсь тепер до справ надутого серця в царя Ассирийського та до гординї звисока глядючих очій його!

\VS{13}Він бо каже: Се силою руки моєї і моєю мудрістю я отте зробив, бо я розумний: я пересуваю гряницї в народів і розхапую скарби їх, та скидаю з престолів, неначе велет;

\VS{14}І рука моя захопила, мов гнїзда, багацтва в народів, і як забірають покинуті в них яйця, так я побрав всї землї, а нїхто й крилом не рушив, не отворив рота й не писнув.

\VS{15}Та чи хвалиться ж сокира перед тим, що нею рубає? Хиба ж пила гордиться перед тим, хто її тягне? Як коли б палиця піднімалась на того, хто її піднімає; як коли б кий піднімався, коли він лиш деревина!

\VS{16}За се пошле Господь, Господь сил, сухоти на товстих у його, а між знатними в його запалить полумє, мов полумє огня.

\VS{17}Сьвітло Ізрайлеве\FTNT{*}{{\FR 10:17 }{\FT{Бог.}}} спаде на його огнем, і Сьвятий його буде полумєм, що пожере тернину його й бодяки його одного дня.

\VS{18}І гай його й сад роскішній вигубить він із душею й тїлом, і стане він — умираючим чахотником\FTNT{†}{{\FR 10:18 }{\FT{IV. Цар. 19, 37.}}};

\VS{19}А останок дерев із його лїса так змалїє, що й дитина його списати зможе.

\VS{20}І станесь того часу: останок Ізраїля й ті, що врятуються з дому Яковового, не будуть уже на силу того, хто їх бив, уповати, а покладати муть надїю щирим серцем на Бога, Сьвятого Ізрайлевого.

\VS{21}Останок, останок з Якова, навернесь до Бога сильного.

\VS{22}Бо, хоч би в тебе, Ізраїлю, було стільки люду, як піску в морі, то тілько малий лишиться останок, що навернесь до Бога; се бо безмірна справедливість призначила таку погибель.

\VS{23}І призначену вигубу довершить Господь, Господь Саваот, по всїх країнах.

\VS{24}Та все ж таки говорить Господь, Господь сил: Народе мій, живучий в Сионї! не бійся Ассура. Він побє тебе палицею й тростину підніме на тебе, як чинив Египет:

\VS{25}За малий час, за дуже малий — промине моя досада, а лютий гнїв мій звернесь на їх вигубу.

\VS{26}І підніме Господь сил бич, як колись до побою Мадіяма на Ориві, або як простер був палицю понад море, й здійме її, як на Египтян.

\VS{27}І станесь того часу: здійметься з плечей у тебе тягар його, й ярмо його — з шиї твоєї, й розпадеться ярмо від товщі.

\VS{28}Ось він ійде на Аїят, проходить Мигрон, в Михмасї покидає тягарі свої.

\VS{29}Переходять тїснини; в Геві ночують; Рама тремтить; Гива Саулова розбіглась.

\VS{30}Гукай голосно, дочко Галиму; нехай почують тебе Лаїс та й Анатот бідний!

\VS{31}Мадмена розбіглась, а й з Гевиму осадники сквапно утїкають.

\VS{32}Ще лиш день простоїть він у Нобі, та погрозить рукою Сионові, узгіррю Ерусалимському.

\VS{33}Но Господь, Господь Саваот, зірве страшною рукою віттє дерев сих, а ті, що величаються ростом, будуть зрубані, високі — на землю повалені,

\VS{34}Густий гай він сокирою витне, Всемогучий повалить Ливана.




\par }\Chap{11}{\PP \VerseOne{1}І вийде пагонець із кореня Ессейового і вітка виросте з кореня його.

\VS{2}І спочине на йому дух Господень, дух премудростї й розуму, дух ради й кріпостї, дух знання й побожностї;

\VS{3}І сповниться страхом Божим; і судити ме він не, як око бачить, і не, як ухо чує, — присуд видавати.

\VS{4}По справедливостї судити ме вбогих, а справи злиденних на землї по правдї рішати. Палицею слова ударить він землю, і безбожного погубить уст своїх духом.

\VS{5}Справедливість буде в його поясом чересел, а правда — підперезом ребер у його.

\VS{6}Тодї буде вовк укупі із ягнятком жити, барс — із козеням лежати; та й телятко, левчук і віл зможуть жити разом, а мала дитина зможе їх пасти.

\VS{7}І ведмедиця й корова вкупі пастись будуть, а їх маленькі лежати муть поруч, ба й лев соломою харчитись разом з волом буде;

\VS{8}І хлопятко грати меться над норою гаспида, і дитина засуне руку свою у гнїздо змиїне.

\VS{9}На всїй сьвятій горі в мене одні одним шкодити не будуть, бо земля так повна буде розуміннєм Бога, як водою море.

\VS{10}І буде того часу: до пагонця з кореня Ессейового, що стане знаменом народам, навернуться погани, — й гріб його буде славен.

\VS{11}І буде ще в той час: Господь простягне знов руку свою, щоб вернути до себе останок люду свого від Ассура, із Египту, з Патросу, й з Кушу та з Еламу, із Сеннару й з Етаму та з островів моря.

\VS{12}І підійме знамено своє між народами й позбірає вигнанників Ізрайлевих, і скличе розсїяних Юдеїв з усїх чотирьох сторін землї.

\VS{13}І перерветься зависть у Ефраїма, й вигинуть ті, що на Юду ворогують. Ефраїм перестане завидувати Юдї, а Юда не буде гнобити Ефраїма.

\VS{14}І полетять через плечі Филистіїв на захід, і поберуть здобич від усїх на сходї; на Едома й Моаба руку наложать, та й дїти Аммона будуть їм піддані.

\VS{15}І висушить Господь залив моря Египецького, й простягне руку свою на ріку в силї духа свого, й роздїлить її на сїм бродів, так що й в сандалях перебрести зможеш.

\VS{16}А тодї останок народу його, що зостанесь від Ассура, мати ме шлях ще ширший, як мав Ізраїль, вийшовши з землї Египецької.




\par }\Chap{12}{\PP \VerseOne{1}І промовиш того дня: Славлю тебе, Господи! Ти гнївався на мене, але одвернув єси гнїв твій і потїшив мене.

\VS{2}Оце Бог — спаситель мій: я вповаю на його й не збоюся; Господь бо — сила моя, й пісня моя — Господь; він стався менї спасеннєм.

\VS{3}І будете в радощах черпати воду з жерел спасення,

\VS{4}І скажете тодї: Славіте Господа, призивайте ймя його; розповідайте між народами про дїла його; напоминайте, що імя його велике!

\VS{5}Сьпівайте Господеві, бо він учинив велике, — нехай дознаються про се по всїй землї!

\VS{6}Радуйся і веселися, осадничко Сионська, бо величний серед тебе Сьвятий Ізраїлїв!




\par }\Chap{13}{\PP \VerseOne{1}Слово пророче про Вавилон, висказане Ісаїєм, сином Амосовим:

\VS{2}Підійміть знамено воєнне\FTNT{*}{{\FR 13:2 }{\FT{Так покликує Бог на Перських царів Кира й Дарія, щоб ійшли Вавилон воювати, а пророк описує той напад, наче б уже й почався.}}} на верху гори, кликнїть голосно, махнїте рукою, щоб наступали на ворота сих вельмож!

\VS{3}Я дав приказ тим, що їх вибрав; я покликав сильних, щоб довершили гнїв мій, радїючи славою, яку даю їм.

\VS{4}Ось, окрик по горах, наче великої товпи людей, гомін зворушених царів та народів зібраних разом: Господь сил чинить перегляд боєвого війська!

\VS{5}Поприходили здалека, від краю неба — і Господь і знаряддя гнїву його, щоб збурити ввесь край.

\VS{6}О, ридайте, бо день Божий ближиться, — як опустошуюча сила рукою Всемогущого.

\VS{7}Тим то руки в кожного зомлїли, в кожної людини серце заниває.

\VS{8}Зжахнулись; судороги й болї схопили їх, нїби породїлю; стуманївши, глядить одно на одного, лиця в них зажарілись.

\VS{9}Наступає день Господень, день гнїву палкого, щоб обернути землю в пустиню й вигубити грішників на нїй.

\VS{10}Небесні зорі й сьвітила не дають із себе сьвітла; сонце, сходючи, темнїє, й місяць не сьвітить сьвітлом своїм.

\VS{11}Я скараю люд за зло, й безбожників за їх беззаконня; зроблю конець гординї пишних, і впокорю надутих гнобителїв.

\VS{12}Я вчиню так, що люде будуть дорожші над золото чисте, і мужі дорожші над золото Офирське.

\VS{13}Тим то я потрясу небом, і земля порушиться з свого місця від гнїву палкого Господа Саваота в день палаючого гнїву його.

\VS{14}Тодї кожний, — мов серна, що за нею гонять, мов вівцї, пустопаш лишені, — розбігнесь поміж народ свій, шукати ме сховища в землї своїй;

\VS{15}Але кого стрінуть, той пробитий буде, кого схоплять, від меча погибне.

\VS{16}Дїток їх вбивати муть в їх перед очима; домівки їх пограбують, жінок збесчестять.

\VS{17}Я Мидіїв на їх справлю, тим срібло байдужне, й на золото не ласі.

\VS{18}Луки їх вбивати муть малечу, не пощадять плоду в матері в утробі, око їх дїтей не пожалує.

\VS{19}І Вавилон, царстов окрасу, гордощі в Халдеїв, поверне Бог у нїщо, як Содом-Гоморру.

\VS{20}Там осадник не осяде з роду та й до роду; нї Араб шатра розложить, нї пастух там із стадом буде спочивати.

\VS{21}Нї! звіррє пустиннє буде його залягати, а доми наповняться пугачами; жити муть там струсї, косматі малпи скакати.

\VS{22}Шакалі вити муть у домівках їх, і гієни по роскішних замках.




\par }\Chap{14}{\PP \VerseOne{1}Близько час його\FTNT{*}{{\FR 14:1 }{\FT{Час кари на Вавилон.}}}, й не загаяться днї його; бо Господь на Якова знов гляне ласкаво, знов приверне любов свою до Ізраїля; й оселить їх на землї їх рідній; прилучаться до них чужоземцї, й пристануть до Яковового дому.

\VS{2}І візьмуть їх народи й приведуть на їх місце\FTNT{†}{{\FR 14:2 }{\FT{Перські царі прикажуть своїм людям, відвести полонених жидів у їх землю.}}}, а Ізраїль присвоїть їх собі на землї Господнїй за рабів і рабинь, і поневолить тих, що його в неволю були забрали, й буде він утискати тих, що його тиснули.

\VS{3}І станесь тодї: як Господь тебе визволить від смутку твого й від страху й тяжкої неволї, що на тобі тяготїла,

\VS{4}То висьпіваєш у піснї побіду над царем Вавилонським і промовиш: Ось, не стало мучителя — скінчився грабіж!

\VS{5}Поломав Господь палицю в безбожних, скипетр у тиранів,

\VS{6}Що побивав люто народи ударами безʼупинними, панував над племенами в гнїві, докучав без міри,

\VS{7}Всї краї тепер оддихають в спокою, з радощів сьпівають;

\VS{8}Веселяться й кипариси та й кедри Ливанські: Від коли ти заснув, нас вже не рубають!

\VS{9}Глибінь пекольна зворушилась задля тебе, щоб стрічати тебе при ввіходї твоїм; всїх велетнїв побудила, всїх князїв землї; із престолів повставати всїм царям звелїла;

\VS{10}А всї вони гуртом до тебе промовлять: Так і ти, як ми, зробився вбогим слабосилком?!

\VS{11}Гордощі твої й життє твоє шумне в пекло провалились; під тебе стеляться черви, й черви накривалом тобі!

\VS{12}Як же се ти впав із неба, досьвітная зоре? Ти розбився об землю, що топтав народи!

\VS{13}Ти ж говорив в серцї свойму: Взійду аж на небо, над Божими зорями престол мій поставлю, й засяду на горі між богами, на краю півночі;

\VS{14}Взійду на висоти хмарні, рівнею тому зроблюсь, що Всевишнїм зветься.

\VS{15}А тепер ти попав в пекло, — в глибінь преисподню.

\VS{16}Хто тепер тебе бачить, придивляєсь зблизька: Чи се ж той — мовляв — що хитав землею, та трусив царствами?

\VS{17}Що в пустиню обернув сьвіт, його міста побурив, полонянам не давав вертатись в домівку?

\VS{18}Всї царі в народів, всї спочивають, кожен в честї у своїй домівцї;

\VS{19}Ти ж покинутий за гробовищем, як пуста галузка, мов одежа вбитих, мечем посїчених, що їх вкидають у вапяні ями, — ти, мов те падло, що його топчуть,

\VS{20}Не будеш із ними в могилї; ти бо спустошив землю твою, вбивав народ твій: о, по віки не спогадаєсь рід лиходїїв!

\VS{21}Готуйте різанину синам його за беззаконностї батька їх, щоб не піднялись і не заволодїли землею, та не сповнили сьвіт ворожнечею.

\VS{22}Так, встану на них — говорить Господь Саваот — і вигублю імя Вавилону до нащадку — й сина й внука, говорить Господь.

\VS{23}І вчиню його пробутком їжа та болотом, і вимету його мітлою, витираючою до чистого, говорить Господь Саваот.

\VS{24}Клянучись, говорить Господь сил: Як я задумав, так воно й буде; як я призначив, так і станеться,

\VS{25}Щоб стерти Ассирийця в землї моїй й розтоптати його на горах моїх; а тодї спаде з них ярмо його, й здійметься тягар із плечей в їх.

\VS{26}Так призначено, так постановлено про всї (поганські) землї, а се рука, простягнута на всї ті народи;

\VS{27}Бо се призначив Господь сил, і хто зможе те відмінити? рука його простягнута, — хто її відверне?

\VS{28}В роцї ж, коли вмер царь Ахаз, було ось таке пророче слово:

\VS{29}Не радуйся, земле Филистійська, що поломана палиця, побивавша тебе; бо з кореня змиїного вийде гаспид, а плодом із його буде лїтаючий дракон.

\VS{30}А тодї бідні стануть насичені, а злиденні безпечно будуть спочивати\FTNT{‡}{{\FR 14:30 }{\FT{Народ жидівський.}}}; твій же корінь уморю голодом, а й нащадок у тебе вигублю.

\VS{31}Ридайте ж, ворота\FTNT{§}{{\FR 14:31 }{\FT{Старшини, що засїдали в воротях.}}}, вий голосно, місто! Розпадешся ти, земле Филистійська; ось бо — від півночі ковпіт димом надходить, а нема втомленого в їх полках.

\VS{32}І що ж тодї скажуть вістники народу? Ось те, — що Господь утвердив Сиона, що в йому знайдуть захист убогі з народу його.




\par }\Chap{15}{\PP \VerseOne{1}Слово пророче про Моабіїв: Так! ніччю збурений буде Ар-Моаб\FTNT{*}{{\FR 15:1 }{\FT{Через Вавилонцїв.}}} і спустошений; так! вночі збурений буде Кир-Моаб і спустошений!

\VS{2}Виходить він ід Баїту й Дибону, виходить на висоти, плакати; Моаб ридає над Набою й Медевою; в усїх їх острижені голови, у всїх оголені бороди.

\VS{3}Скрізь по улицях у веріттю люде; на дахах, по ринках всї ридають, в сльозах потопають.

\VS{4}І Есебон і Елеала голосять; крик їх доходить аж до Яази.

\VS{5}Й моє серце ридає над Моабом; втїкають із його ʼд Сигору, до третьої Егли; виходять, плачучи, на Лухит; по Хоронаїмській дорозї гірко голосять;

\VS{6}Бо висхнуть води в Нимримі, позасихають луги, трава вигорить, вся зелень ізникне.

\VS{7}Тим переносять вони останки добутку, та, що врятували, поза ріку Арабську.

\VS{8}Плач по всїй землї Моабській; Як вони голосять, чути аж в Еглаймі, плач його несеться до Беер-Елиму;

\VS{9}Бо вода в Дибонї взялась уже кровю; — та я наведу на Дибон іще нове лихо — левів на тих, що з Моабу повтїкали, та й в краю зостались.




\par }\Chap{16}{\PP \VerseOne{1}Посилайте ягнята владицї землї з Сели в пустинї на гору дочки Сионської;

\VS{2}Дочки бо Моабійські будуть коло бродів Арнону, наче та птичка, з гнїзда викинена.

\VS{3}Зложи раду, виречи присуд; розпростри над нами серед полудня, мов уночі, тїнь твою; скрий прогнаних, не видай блукаючих.

\VS{4}Нехай перебудуть у тебе прогнані мої Моабії; будь їм захистом перед грабіжником; бо й так зникне гнобитель, грабіж перестане, а ті, що на них напирають, щезнуть із землї.

\VS{5}Милосердєм стане твердо в пробутку Давидовому престол правди, й засяде на нїм в справедливостї суддя, що шукати ме правди й до правосуду змагати.

\VS{6}Про Моаба ж ми чували, — гордий він над міру, надутий і пишний та лютий, та й в слові нещирий.

\VS{7}Тим то тяжко заплаче Моаб над Моабом, — всї будуть ридати; о, застогнайте по твердинях Кирхарешета; вони ж спустошені.

\VS{8}Ниви Есевонські спустїли, та й виноградник Севамський; властники народів вигубили ті прегарні лозини, що сягали аж до Язеру; розстилались по пустинї, простирались пагонцями аж поза море.

\VS{9}Тим і я заплачу по садах Севамських, як плакав над Язером, й поливати му сльозами тебе, Есевоне й Елеало! не буде бо в тебе часу зборів виноградних, анї під час жнив — давних голосних радощів.

\VS{10}Замовкли жарти й веселощі по нивах роскішних, і в виноградниках не сьпівають, не веселяться; виноградар не топче в тискарнях грона: Я перервав усї веселощі.

\VS{11}Тим аж стогне утроба в мене над Моабом, мов гуслі жалібні, і серце моє над Кирхарешетом.

\VS{12}Хоч і збереться Моаб, і буде аж до утоми змагатись на висотах, та в своїх сьвятинях молитись, та йому нїчо не поможе.

\VS{13}Ось, яке слово виповів Господь вже давно про Моаба,

\VS{14}А тепер от як говорить Господь: За три роки, рахуючи роками наймитів, сила Моаба впаде разом із усїм великим многолюдством його, а останок його буде вельми малий і незначний.




\par }\Chap{17}{\PP \VerseOne{1}Слово пророче про Дамаск: Ось, Дамаск вичеркуєсь зпроміж міст й обернеться в купи руйновища\FTNT{*}{{\FR 17:1 }{\FT{IV. Цар. 16, 5. 7. 9.}}}.

\VS{2}Городи Ароерські опустїють, — там хиба стада будуть віддихати, та й не буде кому їх полошити.

\VS{3}Не стане твердині Ефраїмової, не стане Дамаску, столицї всієї Сириї; станесь із ним те саме, що з славою синів Ізраїля\FTNT{†}{{\FR 17:3 }{\FT{З Ерусалимом.}}}, говорить Господь Саваот.

\VS{4}І буде в той час; упаде слава Якова, а сите тїло в його схудне.

\VS{5}Стане, мов та нива по зборі пашнї женцем, коли рука його вижне її, або коли визбирають колоссє в Рефаїм-долинї.

\VS{6}І зостанеться в його — як се буває при оббиванню оливок — на вершку дві-три ягодки, або чотири-пять по рясних галузках, — говорить Господь, Бог Ізраїля.

\VS{7}А тодї вже зверне людина погляд свій на Творця свого, й очі в її позирати муть до Сьвятого Ізрайлевого;

\VS{8}І не спогляне на жертівники, на вироби рук своїх, і не подивиться на те, що вробив палцями своїми, на боввани Астарти та Баала.

\VS{9}В день той будуть утверджені міста його — нїби ті розвалини по лїсах та верхах гір, що їх покидали втїкачі перед Ізраїлем, — всюди буде пусто.

\VS{10}Бо ти забув про Бога, спаса твого, й не згадував про охоронну скелю твою. Ти позаводив сади, щоб у їх весело проходжатись, і понасаджував лозини чужоземні;

\VS{11}А коли насадив, то й запобігав, щоб воно росло, та щоб посадка твоя рано розцьвівалась; но — як прийде до зборів, не мати меш купи плодів, а смуток тяжкий.

\VS{12}Горе! з яким шумом товпа народу (на нас) наступала! гукають, як шумить море. Що за ревіт усяких племен! ревуть, мов великі води.

\VS{13}Так, ревуть народи, як ревуть великі води; но Господь погрозив їм, — ось вони й розбіглись, гонені, як порох перед вітром, як пилини цьвітні поперед вихру.

\VS{14}Ввечорі — трівога, та досьвіта — вже й нема його! Ось такий пай тим, що нас обдирали, така доля тим, що нас пустошили.




\par }\Chap{18}{\PP \VerseOne{1}Горе краю\FTNT{*}{{\FR 18:1 }{\FT{Прорікаєсь кара на Етиопську країну через Ассирийцїв.}}}, що, мов крильми, сягає по той бік рік Етиопських,

\VS{2}Що розсилає послів по морю, човнами з папиросу — по водах! О, йдїть, швидкі посли\FTNT{†}{{\FR 18:2 }{\FT{Але вже чужі, від царя Ассирийського.}}}, до народу сильного й відважного, до народу страшного з давна до нинї; до народу рослого, що всїх подолїває, землю ж його розірвали ріки.

\VS{3}Ви ж, осадники всесьвітні, хто живий на землї! вважайте, як на горах стяг підоймесь, і як труба затрубить, чувайте!

\VS{4}Бо ось як Господь сказав до мене: Я буду мовчки дивитись із мого престолу, мов тепло веселе по дощеві, мов хмарка з росою в день жнивної спеки.

\VS{5}Перед винозборами ж, як спаде цьвіт на виноградї, та покажуться спілі грони, обріже він ножем стебла, пообтинає відростки й поодкидає.

\VS{6}І зоставить усе хижим птицям та зьвіррям земним; й буде птаство там лїтувати, а зьвір зимувати.

\VS{7}І тодї сей люд сильний і відважний; сей народ страшний з давна до нинї; народ рослий, що всїх подолїває, — принесе дар Господеві сил на місце імення Господа Саваота, на гору Сион.




\par }\Chap{19}{\PP \VerseOne{1}Пророче слово про Египет: Оце Господь, усївши на легкій хмарі, йде на Египет. І затремтять перед ним ідоли Египецькі й заниє у грудях Египецьке серце.

\VS{2}Напущу Египтян на Египтян, брат на брата устане і друг проти друга, город проти города й царство на царство.

\VS{3}І знемощіє дух Египту в йому, й оберну в нїщо раду його, — й стануть вони шукати помочі в ідолів, у чарівників, у закленателів мертвих та ворожбитів.

\VS{4}І подам Египтян на поталу панові лютому, й жорстокий царь запанує над ними, — говорить Господь, Господь Саваот.

\VS{5}Опадуть у морі води, і ріка стане безводна й висохне;

\VS{6}І змалїють течії, й перекопи Египецькі повисихають, очерет-рогіз пожовкне.

\VS{7}Луги при ріцї й луки понад берегами в ріки, та й все, що при ріцї посїяно, посохне, порохом розвієсь і зникне.

\VS{8}І заплачуть рибалки, й заридають усї, хто вудку в ріку закидав, і хто неводи в воду запускав, — у тугу попаде;

\VS{9}І засмутяться ті, що лен управляють, і ткачі, що білі полотна ткали;

\VS{10}І пірвуться сїти, а всї, що завели собі саджавки на живу рибу, занепадуть духом.

\VS{11}І втеряла розум старшина Зоанська; рада мудрих мужів Фараонових стала безглуздою. Як бо станете ви дораджувати Фараонові? чи може: ось то, я син давних мудрих родичів царських!

\VS{12}А де ж вони? де твої премудрі? нехай би тепер тобі сказали, коли знають, що се над Египтом задумав удїяти Господь сил небесних?

\VS{13}Одур стали радні люде Зоанські, збилась із глузду старшина Мемфиська, звели Египет із дороги голови в народї його.

\VS{14}Одуру дух послав Господь на них, і ввели вони Египет у блуд у всїх справах його, так, як робить пяний, що блює й в блювотинї бродить.

\VS{15}І не буде в Египтї справи, яку повели б уміло голови чи хвости, пальми чи тростина.

\VS{16}У той день будуть Египтяне, мов жінки лякливі, й затремтять і збояться піднятої руки Господа Саваота, що її простягне на них.

\VS{17}Юдина земля буде острахом про Египет; хто її згадає, затремтить перед постановою Господа сил, яку він задумав на його.

\VS{18}І тодї в Египтї стане пять міст говорити мовою Канаанською, й клястися Господом сил, а одно зватись ме містом сонця\FTNT{*}{{\FR 19:18 }{\FT{„Гелїополіс‟ значить: місто сонця.}}}.

\VS{19}В той час стане жертовник Господень посеред землї Египецької, й памятник Господеві посеред гряниць його.

\VS{20}І буде він знаменом і сьвідоцтвом, що Египецька земля під рукою в Господа Саваота; бо вони будуть покликати до Господа в тїснечі, а він пошле їм спаса й оборонника, а сей їх вибавить.

\VS{21}І відкриє себе Господь Египтові; й тодї впізнають Египтяне Господа, й приносити муть жертви й дари, й складати муть обітницї перед Господом і будуть їх додержувати.

\VS{22}І хоч скарає коли Господь Египет, то скарає, але й оздоровить: вони навернуться до Господа, а він вислухає й улїчить їх.

\VS{23}І стане тодї широкий шлях між Египтом та Ассириєю, й приходити ме Ассирій в Египет, а Египтїй в Ассирию, і Египтїї разом з Ассиріями служити муть Господеві.

\VS{24}Тодї буде Ізраїль третим із Египтом і Ассириєю й настане в землї благословеннє;

\VS{25}А благословити ме її Господь сил ось так: Благословен нарід мій — Египтїї, та й дїло рук моїх — Ассирийцї, й держава моя — Ізраїль.




\par }\Chap{20}{\PP \VerseOne{1}Того року, як наступив Тартан\FTNT{*}{{\FR 20:1 }{\FT{Гетьман у царя Ассирийсько Сеннахерима, що тут Саргоном названий. IV. Цар. 18, 17.}}} на Азот, — куди послав його Саргон, царь Ассирийський, — та як він обляг Азот, а відтак і звоював його, —

\VS{2}Того самого часу сказав Господь Ісаїї Амосенкові так: Ійди й скинь із себе волосяне вереттє, що на твоїх череслах, та й зніми обув із ніг твоїх. Він же так і зробив, та й ходив наго й босоніж.

\VS{3}І сказав тодї Господь: Так само, як слуга мій Ісаїя ходив без одежі й босоніж, на ознаку й дивовижу того, що станеться з Египтом і Етиопією в сї три роки, —

\VS{4}Так поведе царь Ассирийський полонян із Египту й позайманих у полонь Етиопіїв, молодих і старих, без одежі й босоніж, з голими задами — на сором Египтові.

\VS{5}Тодї злякаються й соромити муться зза Етиопії ті, що на неї вповали, та й зза Египту, що ним пишались.

\VS{6}І мовляти муть осадники того краю: От на що зійшли ті, що на їх ми вповали, що до них удавались за підмогою, щоб рятуватись од царів Ассирийських! то й як же нам урятуватись?




\par }\Chap{21}{\PP \VerseOne{1}Пророцтво про пустиню морську\FTNT{*}{{\FR 21:1 }{\FT{Про спустошеннє Вавилону, що посеред рік, наче над морем, лежав, та й многотою осадників — був, як море, багатий.}}}: Як ті бурі, що на полуднї лютують, оттак ійде він від степу, з страшної країни\FTNT{†}{{\FR 21:1 }{\FT{З Персиї.}}}.

\VS{2}Страшне видиво показано менї: розбишака рабує; опустошник пустошить. Приходи, Еламе; облягай, Миде! всїм стогнанням я зроблю конець.

\VS{3}Від сього і в мене трясуться бедра; муки схопили мене, як болї в положницї. Я зворушивсь тим, що чую; я стрівоживсь тим, що бачу.

\VS{4}Серце тремтить у менї; мене дрож бере; нічний спокій мій перемінився у страх менї.

\VS{5}А вони ось, заставляють столи, розстилають накриття, — їдять, пють. Ой, вставайте, князї, — хапайте за щити!

\VS{6}Бо ось як сказав менї Господь: ійди, постав сторожа, а він нехай переказує, що побачить.

\VS{7}І побачив він їздецїв, що їхали по двох на конях, на ослах, на верблюдах; і наслуховав пильно і вважно, —

\VS{8}І закричав, мов лев: Пане мій! ось я стою на сторожі цїлими днями, не рушався з місця цїлими ночами:

\VS{9}І ось, бачу, їдуть люде, їздецї на конях удвійню. Опісля кликнув і каже: Впав, упав Вавилон, і всї ідоли його лежать порозбивані на землї!

\VS{10}О ти, змолочений мій, сину току мого\FTNT{‡}{{\FR 21:10 }{\FT{Звертаєсь до свого народу Ізраїльського.}}}! Оце я чув від Господа Саваота, Бога Ізрайлевого, й се звістив вам.

\VS{11}Пророцтво про Думу\FTNT{§}{{\FR 21:11 }{\FT{Про Ідумею, що звалась і Сеїром. — Пророк радить, мабуть, щоб шукали собі захисту, бо погибель близько.}}}: Покликають до мене з Сеїру: Стороже! яка пора ночі? стороже! яка пора ночі?

\VS{12}А сторож відказує: Надходить поранок, та ще ніч. Коли так пильно допитуєтесь, то обернїться й приходїть.

\VS{13}Слово пророче про Арабію: Ночуйте в лїсї Арабському, подорожні Деданські!

\VS{14}Осадники країни Темайської! несїть води назустріч умлїваючим од спраги; стрічайте хлїбом утїкаючих;

\VS{15}Вони бо від мечів втїкають, од меча обнаженого, від лука натягненого та від лютї воєнної.

\VS{16}Так бо сказав менї Господь: Іще рік, рік по счоту наймитів, — і вся Кидарова слава щезне;

\VS{17}І не багато луків зостанесь у синів Кедарових. Так сказав Господь, Бог Ізраїля.




\par }\Chap{22}{\PP \VerseOne{1}Пророче слово про Видивну долину\FTNT{*}{{\FR 22:1 }{\FT{Так названий Ерусалим, що розстилався понизше гори Сионської, та її пасма — гори Морія; а слово „морія‟ значить у перекладї: видїннє, видиво.}}}: Що се тобі лучилося, що ввесь люд твій повиходив на дахи?

\VS{2}Місто повне крику, зворушене — місто, давно таке веселе! Ой, бо повбивані твої — не мечем побиті, та й не в битві лягли;

\VS{3}Всї гетьмани твої повтїкали разом, та їх спіймано, кріпко повязано; всї, хто знайшовся в тебе, повязані разом, хоч як далеко були повтїкали.

\VS{4}Тим я й кажу: Зоставте мене, нехай гірко плачу! Не силуйтесь, мене розважати з поводу, що збурена дочка мого народу.

\VS{5}Се бо близько день неспокою, побою та замішанини в долинї Видивній, од Господа сил (насланий): Валять мури, крик по горах розлягаєсь.

\VS{6}Несе Елам сагайдак, люде на колесницях і їздецї і Кир щитом заблищав.

\VS{7}І ось що найкрасші твої долини заповнені возами, а їздецї уставились навпроти воріт,

\VS{8}І здирають покривало з Юдеї; а ти в той день озираєшся за оружними запасами в палатї кедровій.

\VS{9}Та бачите, що вже проломи пороблено в мурі міста Давидового, й спускаєте докупи води до нижнього ставу;

\VS{10}І роздивляєтесь між домами в Ерусалимі, та й валите декотрі доми, щоб ті проломи в мурі затулити;

\VS{11}І копаєте на воду знов став запасний між двома мурами. На того ж, хто се давно вчинив, нїже озираєтесь; на того, хто задумав се все, наперед, ви й не зважаєте.

\VS{12}Нї! тодї, як Господь сил на вас накликав, щоб плакали та голосили, щоб остригали собі волоссє, й накидали на себе волосяницї,

\VS{13}Тодї у вас — веселощі та радощі були; ви кололи бики, різали овець та попивали вино; їжмо — мовляли — та пиймо, бо й так завтра будемо мертві!

\VS{14}І обявив менї в уші Господь Саваот: Не буде вам сеся безбожність прощена, аж покіль не погинете. Ось як, сказав Господь, Господь сил!

\VS{15}І сказав іще Господь, Бог сил: Ійди та ввійди до Севни, старшого в двірцї коло храму, й скажи йому:

\VS{16}Що за право тобі тут, і ким ти тут, що аж собі тут гробовище вирубуєш? — Так, він вирубує собі гробовище на видному місцї, витїсує собі в скелї пробуток посмертний!

\VS{17}Ось, Господь перекине тебе, як дужий чоловік кидає, й здусить тебе в пилку.

\VS{18}І зівє тебе в звиток, і кине тобою, наче жмутком, у землю широку, там ти вмреш, та й пійдуть і твої блискучі туди колесницї, що надбав єси ти, ганьбо дому твого Пана!

\VS{19}Я зопхну тебе до долу з висоти твоєї, й скину тебе з уряду твого.

\VS{20}І тодї покличу слугу мого Еліякима Хелкієнка,

\VS{21}І надїну на його твою одежу, й підпережу його твоїм поясом, і твій уряд передам у руки його, і буде він отцем осадникам Ерусалимським і домові Юдиному.

\VS{22}І ключ од дому Давидового зложу на плече в його: як він відчинить, нїхто не зачинить, як же він зачинить, нїхто не відчинить.

\VS{23}Мов гвізд у твердім місцї, буде в мене вбитий, й буде він престолом слави домові отця свого.

\VS{24}І буде на йому висїти вся повага батькового дому, — дїтей і внуків, — наче краса всяких домашних посудів аж до послїдних музичних приборів.

\VS{25}Та тодї, — каже Господь Саваот — захитаєсь гвізд\FTNT{†}{{\FR 22:25 }{\FT{Переднїйший сьвященник Севна.}}}, буде вибитий з свого твердого місця, і впаде й розсиплесь ввесь тягар на йому; бо так говорить Господь.




\par }\Chap{23}{\PP \VerseOne{1}Пророче слово про Тир\FTNT{*}{{\FR 23:1 }{\FT{Давне місто, що вело торговлю з многими й далекими краями.}}}: Ридайте, кораблі Тирські, бо він збурений: нема вже домів торговельних і нї-кому в ті доми входити. Так їм переказано з Хитимської країни.

\VS{2}Замовкнїть, осадники острову, що його, бувало, купцї Сидонські, плаваючи по морі, збагачали.

\VS{3}По великих водах привожено сюди зерно Сигорське, вроджай ріки (Нила), і був він торговицею народів.

\VS{4}Застидайсь Сидоне!\FTNT{†}{{\FR 23:4 }{\FT{Що не дав Тирові у нуждї нідмоги.}}} ось бо що говорить море, ся твердиня морська: (Я стала безлюдна,) наче б не мучилась народинами, не ховала хлопят, не доводила дївчат до зросту!

\VS{5}А як чутка долетить про Тир до Египту, задрожать вони від новини сієї.

\VS{6}Переносїтесь у Тарсис, ридаючи, ви, давні осадники острову!

\VS{7}Чи се ж той город ваш, що був знаний в давні давна? А нинї несуть його ноги, блукатись до краях далеких!

\VS{8}І хто ж то призначив Тирові таку долю, що колись роздавав вінцї, а купцї в його були, наче князями, крамарі ж його — дуками в землї?

\VS{9}Призначив се Господь Саваот, щоб понизити гординю славних, щоб впокорити знатних у землї.

\VS{10}Блукай же тепер, дочко Тирська, мов ріка, по землї; нема бо вже тобі перепони!

\VS{11}Він простяг руку свою понад море, затряс царства; Господь приказав, повалити твердинї Канаанські,

\VS{12}І сказав: Не будеш уже гуляти, ти, осоромлена дївице, дочко Сидонська! Вставай, переселяйся в Киттим, — хоч і там не мати меш спокою.

\VS{13}Ось земля Халдейська: давно того народу не було; се Ассур дав до його почин, заложив його з тих, що жили в пустинях, а вони побудували башти собі; — а й їх домівки повалено, та й в розвалища обернено.

\VS{14}О, ридайте, кораблї Тирські, бо спустошена ваша твердиня!

\VS{15}І буде в той час, що забудуть про Тир на сїмдесять років, — скільки звичайно один царь живе. По сїмдесятьох же роках станесь із Тиром таке, як сьпіваєсь про блудницю:

\VS{16}Возьми цитру, ходи по містї, ти, забута блуднице! Пригравай гарно, висьпівуй багато пісень, щоб тебе собі пригадали!

\VS{17}І станесь по скінченню сїмдесяти лїт, що Господь навідаєсь ласкою до Тиру; й знов почне він збивати достатки, та, мов та блудниця, вабити до себе всї краї на землї.

\VS{18}Та торгівля його й користї з її будуть присьвячуватись Господеві; не будуть ховати й складати їх у комори, а до тих, що живуть перед лицем Господнїм, буде переходити користь із торговлї його, щоб вони їли доситу та мали трівку одежу.




\par }\Chap{24}{\PP \VerseOne{1}Оце попустошить Господь землю\FTNT{*}{{\FR 24:1 }{\FT{На кінцї сьвіта.}}}, й вчинить її неплідною; змінить вигляд її й розсїє все, що живе на нїй.

\VS{2}А що буде з народом, те саме й з сьвященником; що буде слузї, те й панові його; що служебцї, те й панї її; що з купуючим, те й з тим, хто продає; що довжникові, те й тому, хто дає позичку; що з лихварем, те й з даючим лихву.

\VS{3}Земля опустїє до щаду, й мов би злуплена буде; бо Господь вирік се слово.

\VS{4}Засумує, заниє; поникне, помарнїє куля земна; поникнуть і ті, що з висока позирали на людей на землї.

\VS{5}Бо земля вся зледащіла під живучими на нїй, вони бо переступили закони; змінили устави; зломали вічний заповіт.

\VS{6}Тим то пожере прокляттє землю, й живучі на нїй відберуть кару; за те попалені осадники землї, й не багато зостанесь людей.

\VS{7}Заплакали соком грона, захоріла винна лоза, зітхає кожне серце, — перед тим веселе.

\VS{8}Перестали веселощі з бубнами, замовкли радісні клики, занїміли гуслі;

\VS{9}Вже вина не пють із сьпівом; гіркий напиток усїм, що його пють.

\VS{10}Поруйнований запустїлий город, будинки замкнені стоять, нї-як входити.

\VS{11}Плачуть за вином по улицях; радощі замеркли, прогнані всї веселощі з землї.

\VS{12}В городах пустки зістались, ворота повалились.

\VS{13}А на землї буде з народами те саме, що буває, коли пообтрушують оливки, виноград обріжуть, та покінчать збірку.

\VS{14}(тільки праведні) Тілько вони піднесуть свій голос, возрадуються задля величностї Господньої, голосно викликати муть із того моря.

\VS{15}Ой шануйте ж на востоцї Господа, по островах морських (хвалїть) імя Господа, Бога Ізрайлевого.

\VS{16}Від найдалшого краю землї чуєм пісню: „Слава Праведному!‟ Я ж промовив: „Нуждо моя, нуждо моя! о горе моє! Лиходїї коять лихо, й коять лихо лиходїї по лиходїйськи.‟

\VS{17}Страх на тебе й яма й сїло, чоловіче земний.

\VS{18}Хто бо від страху втече, почувши крик страху, той впаде у яму, а хто вилїзе з ями, попадеться в сїло; бо всї спусти на небі відчинені будуть, і земля буде трусом труситись в основах.

\VS{19}Земля розступиться, земля розсядеться, земля, знай, труситися буде.

\VS{20}І хитати меться, наче пяний, гойдати меться, неначе колиска, бо беззаконностї її обтяжують її; упаде вона, та й не підведеться.

\VS{21}І навідає тодї Господь військо надземне в висотах, і царів земних унизу.

\VS{22}І збере їх до купи, як вязнї, у яму, та й зачинить їх разом у темницї, й по довгому часї будуть все ще кари терпіти.

\VS{23}І засоромиться місяць тодї, застидаєсь сонце\FTNT{†}{{\FR 24:23 }{\FT{Закриє собі лице — потемнїє.}}}, коли Господь сил воцариться в Сионї й в Ерусалимі\FTNT{‡}{{\FR 24:23 }{\FT{В пробутку небесному.}}}, й перед старцями в славі засияє.




\par }\Chap{25}{\PP \VerseOne{1}Господи! ти Бог мій; буду тебе прославляти, буду хвалити імя твоє; ти бо вчинив речі дивні; задуми давні спевнились; — так!

\VS{2}Ти обернув міста в купу каміння, утверджені замки — в руїну; не стало вже чужинецьких палат у містї; повіки воно не відбудуєсь.

\VS{3}Тим тебе будуть потужні народи хвалити, а городи страшних народів боятись;

\VS{4}Ти бо був убогому захистом; охороною бідного тїсного часу в него, втечищем під хуртовину, й тїнню у спеку; бо лють гнобителїв дихала на них, мов буря об мур.

\VS{5}Як жару під засуху, так погасив єси буту ворогів; як жара густою хмарою, — так пригашена побіда переважників лютих.

\VS{6}І приладить Господь сил на сїй горі гостину для всїх народів із товстих страв, — гостину з шпігу в костях і з самих вин чистих;

\VS{7}І порве він на сїй горі покривало, що вкриває всї народи, — покривало, ще лежить на всїх племенах.

\VS{8}Потоптана буде смерть по всї віки, й повтирає Господь сльози з усїх лиць, і здійме ганьбу з свого люду по всїй землї; от як говорить Господь.

\VS{9}І скажуть того дня: Ось він наш Бог! на його ми вповали, й він спас нас! Ось він Господь, на його ми вповали, то й радуватись і веселитись мемо спаннєм його!

\VS{10}Бо Господня рука на горі сїй опочине, а Моаба потопче на його ж місцї, мов ту солому на гнїй.

\VS{11}І хоч він розпростре руки свої, як пливець до пливання простирає, то Господь впокорить гординю його разом із лукавством рук його.

\VS{12}І твердиню височенних мурів твоїх повалить, поверне, розкине по землї в порох.




\par }\Chap{26}{\PP \VerseOne{1}В той день буде в землї Юдиній ся пісня сьпіватись: Місто кріпке в нас; він спасеннє дав нам замість мурів і валів.

\VS{2}Відчиняйте ворота, нехай ввійде народ праведний, що любить правду.

\VS{3}Твердого духом хорониш ти в повному впокої, за те, що він на тебе вповає.

\VS{4}Вповайте ж на Господа повіки, бо Господь Бог — се твердиня вічна.

\VS{5}Він поскидав тих, що згорда високо неслися, — той високий город; скинув його, поверг його, скинув у порох.

\VS{6}Топче його нога, ноги вбогого, стопи нуждарів.

\VS{7}Путь праведного рівна; ти вирівнуєш стежку праведному.

\VS{8}(стоячи) На стежцї судів твоїх, Господи, ми вповали на тебе; до твого імени й памяті про тебе змагала душа наша.

\VS{9}Душею моєю взлїтав я поночі до тебе, й духом у внутрі моєму буду шукати тебе з досьвітнього ранку; коли бо присуди твої дїються на землї, тодї живущі на сьвітї навчаються справедливостї.

\VS{10}Як безбожний буде помилуваний, — не навчиться справедливостї; він коїти ме лихо в землї праведних, та й не буде оглядатись на Господню велич.

\VS{11}Господи! ти знімав правицю твою високо, та вони не бачили її; нехай же побачать і засоромляться ненавидники люду твого; огонь твій нехай пожере ворогів твоїх.

\VS{12}Господи! ти даруєш мир; бо ж усї справи наші ти нам устроюєш.

\VS{13}Господи, Боже наш! над нами крім тебе панували володарі другі; та ми задля тебе одного імя твоє шануєм.

\VS{14}Мертві вже не ожиють; велетнї не встануть, бо ти навідався й вигубив їх, та затратив всю память про них.

\VS{15}Ти намножив люд, Господи, велико намножив; ти прославив себе, розширив гряницї землї.

\VS{16}Господи! він же тілько в нуждї шукав тебе; виливав тихі молитви, коли кари твої спадали на його.

\VS{17}Мов та вагітна, як прийде час їй родити, мучиться, кричить у болях, оттак бували й ми перед тобою.

\VS{18}І ми бували вагітні, мучились, — та родили хиба вітер; спасення-добра не приспорили землї, й невірні осадники землї не попадали.

\VS{19}Та мерцї твої ожиють, устануть мертві тїла! Оживайте ж, веселїтесь, що в порох лягли; бо роса в тебе, — роса, що живить травицю, й земля викине померших.

\VS{20}Ійди ж, народе мій\FTNT{*}{{\FR 26:20 }{\FT{Здається, що се говорить Бог до померших праведників, щоб у гробах дожидали послїдного суду.}}}, ввійди в свої хатини; зачини за собою двері, сховайся на часинку, докіль гнїв перейде;

\VS{21}Ось бо, Господь вийде з пробутку свого покарати земнородних за їх беззаконство; й земля видасть із себе кров, що повсисала; не таїти ме вже своїх убитих.




\par }\Chap{27}{\PP \VerseOne{1}В той час покарає Господь мечем своїм тяжким, великим, потужним левиятана, що просто мчить, як і левиятана, що вється, і убє потвору морську.

\VS{2}В той день засьпівайте про його — про любий виноградник:

\VS{3}Я, Господь, бережу його, що хвилини напоюю його, в ночі і в день стережу його, щоб хто не вломився в него.

\VS{4}В менї нема гнїву; та як би хтось поставив у йому проти мене терен, чи хмизину, то я боєм пійду на його, випалю його до коріння.

\VS{5}Хиба він буде шукати захисту в мене, схоче мене примирити? Нехай трібує тодї мир ізо мною вчинити.

\VS{6}Колись буде, що Яков корінь запустить, пустить галузку й зацьвіте Ізраїль, та й наповнить плодами вселенну.

\VS{7}Чи ж він побивав його так, як побивав тих, що його побивали? Чи вбивав його так, як убивав тих, що його вбивали?

\VS{8}Нї! Ти по справедливій мірі покараєш його, коли його відкинеш; коли викинеш його сильним подувом своїм, як се буває того дня, коли східний лютиться вітер.

\VS{9}Аж сим змиєся беззаконство Якова, а користь із сього буде та, що знятий буде гріх із його, як він усе каміннє з поганських жертовників пітре на порох, та й не будуть уже стояти дуброви та ідоли сонця.

\VS{10}Місто ж утверджене опустїє, домівки будуть покинені та обезлюднені, наче пустиня. Там телята будуть пастись, будуть лежати та обгризати порост у йому;

\VS{11}А як він посохне, то його поломлять, і прийде жіноцтво та й спалить його. Бо то люде без розуму, тим то й Творцеві не жаль їх буде, й не помилує їх Создатель їх.

\VS{12}Та буде час, що Господь потрясе все від великої ріки аж по потік Египецький, й вас, сини Ізраїля, збере до купи;

\VS{13}І буде тодї: затрубить величезна труба, й посходяться ті, що в Ассирийщинї вже були затерялись, та прогнано їх у Египет, — і поклоняться Господеві на горі сьвятій в Ерусалимі.




\par }\Chap{28}{\PP \VerseOne{1}Горе коронї гордих та пяних Ефраїміїв, (горе) зовялому цьвіту в величній окрасї його, що розсадовився поверх гори понад урожайною долиною, та все, мов би пяний од вина.

\VS{2}Ось уже йде потужний та кріпкий (гнїв) од Господа, наче злива з грядом і пагубний вихор; наче розгукана повідь розбурханих вод, і повергає його нездержною силою на землю.

\VS{3}Ногами буде потоптана корона гординї пяних Ефраїміїв.

\VS{4}З квіткою ж вялою в величній окрасї його на верху вроджайної долини станесь те, що з смоквою, перед часом достиглою, що, скоро хто її вбачить, зараз простягає руку та й зʼїдає.

\VS{5}Оного часу буде один Господь Саваот величним вінцем і короною слави для останків свого народу;

\VS{6}Він буде духом правосуду тим, що засїдають на суд, та відвагою тим, що ворога од воріт прогонять.

\VS{7}Бо й вони од вина спотикаються й збиваються напоями з дороги; сьвященник і пророк спотикаються від опяняючих напитків; поконані вином, ходять, мов безглузді від напою; в пізнаннї похибляються, помиляються в осудї.

\VS{8}Столи в них повні гиду й блювотини, нема чистого місця.

\VS{9}А договорюють\FTNT{*}{{\FR 28:9 }{\FT{Висьмівають науку пророків, кепкують із їх упоминів.}}}: „Кого хоче він учити знання? кого проповіддю на розум наводити? хиба тих, що перестали їх молоком з грудей годувати, що їх неня саме від грудей відлучила?

\VS{10}У вас усе — заповідь та заповідь, а за заповіддю знов заповідь; правило та правило, а за правилом ізнов правило; тут не багато часу (до кари), та й там не багато.‟

\VS{11}За се ж будуть говорити до сих людей чужинцї\FTNT{†}{{\FR 28:11 }{\FT{Що на край нападуть.}}} лепетаннєм чужою мовою.

\VS{12}До них говорили (пророки): „Оце відпочинок: дайте спочити струдженому: се буде потїха‟ (наша). Та вони не хотїли слухати.

\VS{13}І станесь із ними по слову Господньому: заповідь на заповідь; заповідь за заповіддю; правило та правило, а за правилом ізнов правило; тут не багато, та й там не багато, — так що пійдуть і попадають горілиць і порозбиваються, і попадуться в сїть та й спіймаються.

\VS{14}Слухайте ж слова Господнього, ви зневажники, що правите народом сим у Ерусалимі:

\VS{15}Позаяк ви говорите: „Ми з смертю зробили умову, рядну вчинили ми з пеклом: коли побиваючий бич переходити ме, — він нас не досягне, бо ми втечище певне маєм у льжі, й в оманї притулок надїйний.‟

\VS{16}За се так говорить Господь Бог: Ось я закладаю в основу камінь на Сионї, — камінь певний, угольний, великоцїнний, та кріпко заложений; хто в його ввірує, той не застидаєсь.

\VS{17}І зроблю суд мірою, а справедливість — вагою, і, наче грядом, спустошене буде втечище льжи, й води затоплять місце вашого сховку.

\VS{18}І так ваші змовини з смертю розірвуться, і ваша рядна з пеклом не встоїть; і як прийде побиваючий бич, то й вас погубить,

\VS{19}Наколи переходити стане, він захопить вас; а переходити ме кожного рана, в день і в ночі, та й сама вже чутка про його переймати ме страхом.

\VS{20}Ложе буде вам надто коротке, щоб простягнутись, — укривало надто узке, щоб ним обгорнутись.

\VS{21}Бо встане Господь так, як на горі Перазимі\FTNT{‡}{{\FR 28:21 }{\FT{2. Цар. 5, 20.}}}, розгнїваєсь, як на долинї Габаонській\FTNT{§}{{\FR 28:21 }{\FT{Іс. Нав. 10, 12.}}}, щоб зробити дїло своє, дїло незвичайне, та й довершить своє дїло, своє дїло дивовижне.

\VS{22}Тим не жартуйте, щоб кайдани в вас не стали тугійші; бо я чув від Господа, Бога сил, — що пагуба всїй землї призначена.

\VS{23}Прихилїте ж слух і послухайте голосу мого; вважайте й вислухайте, що буду до вас промовляти:

\VS{24}Хиба плугатарь день у день про свій засїв оре, викидає борозди та боронить землю свою?

\VS{25}Нї; зрівнявши ниву, сїє він чорнуху, або розсїває кмин, або сїє пшеницю, ячмінь у вибраному місцї, та просо.

\VS{26}Сього порядку навчає його сам Господь; він учить його.

\VS{27}Бо не молотять чорнухи валом зубчатим, анї коліс не качають по кминові, а палицею вибивають чорнуху, та й кмин — палицею.

\VS{28}Та й збіжжє вимолочують, та не роздавлюють його; водять по йому молотїльні колеса з їх кіньми, та розтирають.

\VS{29}І се походить од Господа сил: дивні ради його, велика премудрість його!




\par }\Chap{29}{\PP \VerseOne{1}Горе Аріїлу\FTNT{*}{{\FR 29:1 }{\FT{Аріїл — лев, так названий тут Ерусалим задля своєї краси і сили. В ст. 2. Аріїл значить: баран, на заріз за гріхи призначений.}}} — Аріїлу, городові, що в йому жив Давид! додайте рік до року;\FTNT{†}{{\FR 29:1 }{\FT{А тодї прийде Сеннахерим, воювати його.}}} тимчасом нехай собі заколюють жертви.

\VS{2}Бо я стїсню Аріїла, й настане плач та смуток, і буде він у мене, як аріїл.

\VS{3}Розтаборюсь я кругом тебе, й стисну тебе сторожжю чуйною, й здвигну проти тебе башти утверджені.

\VS{4}І будеш понижений; зпід землї будеш говорити; глухий буде зпід землї твій голос; голос твій буде, як у того, що з черева промовляє, й зпід перстї пошептом виходити ме мова твоя.

\VS{5}Ворогів же в тебе буде, як мілкого пилу, й товп лютих, наче розвіяної полови; а станесь усе нагло, нечайно, як оком мигнути.

\VS{6}Господь Саваот навідає тебе громом, землетрусом; страшним шумом бурі та вихру, і поломєм огня, що все пожерає.

\VS{7}(Але й вони борзо зникнуть) І, як сонне видиво нічне, буде товпа всїх тих народів воюючих проти Аріїла, й усїх, що на його наступили, обложили й його стиснули.

\VS{8}І, як голодному сниться, що він їсть, а прокинеться, — аж голод його мучить; та й, як багнущому сниться, що він пє, а прокинеться, — аж його вялить і жадоба палить, так буде й з роєм всїх тих народів, що проти гори Сиону будуть воювати.

\VS{9}Зʼумійтесь же й дивуйтесь! Вони других ослїпили, та й самі ослїпли; вони пяні, хоч не від вина, — заточуються, хоч не від напою;

\VS{10}Господь бо навів на вас духа сонливого й замкнув очі ваші, — пророків\FTNT{‡}{{\FR 29:10 }{\FT{Щоб ви не розумуіли пророків і віщих людей.}}}, та закрив голови ваші — віщих мужів.

\VS{11}І всяке пророцтво — се для вас те саме, що слова в книзї під печаттю: подають її письменному й кажуть: „прочитай її‟; а той відказує: „не можу, бо вона запечатана‟;

\VS{12}І передають її такому, що не вміє читати, та й кажуть: „прочитай її‟; то й же відказує: „я читати не вмію‟.

\VS{13}І сказав Господь: Позаяк сей нарід устами тілько близиться до мене, і язиком тілько мене шанує, серце ж його далеко відстоїть від мене, а страх їх передо мною походить із науки заповідей людських,

\VS{14}Тим і я з людьми такими незвичайно дивне диво-чудо витворю, так що мудрість у премудрих їх зникне, й розуму в їх розумних не стане.

\VS{15}Горе тим, що гадають глибоко сховатись, щоб задуму свою втаїти перед Господом; що чинять справи свої в темряві, й говорять: Хто нас побачить, хто взнає?

\VS{16}Що за безглуздє! Чи ганчарь же й його глина однакі речі? Хиба ж виріб скаже про того, що його виробив: не він зробив мене? або чи ж скаже штучний утвір про того, що її виконав; він нїчо не знає?

\VS{17}Чи ж за короткий, дуже короткий час Ливан не зробиться садом, а сад не будуть уважати лїсом?

\VS{18}І почують у той час глухі слова книги, та й прозрять із пітьми й темряви очі слїпих.

\VS{19}І будуть страдаючі що-раз більше радуватись у Господї, і вбогі будуть веселитись в Сьвятім Ізрайлевім;

\VS{20}Бо не стане вже тих, що других зʼобижали, щезнуть ті, що на сьміх підіймали, й будуть вигублені всї, що за неправдою побивались;

\VS{21}Що ошукували ближнього словами; що заставляли сїтї тому, хто в воротах суду добивався, а правого на бік відсували.

\VS{22}Тим то так говорить Господь про дом Яковів, — Господь, що вивів Авраама: Яков не буде тодї стидатись, та й лице його не зблїдне.

\VS{23}Бо як побачить він у себе дїти свої, твір рук моїх, — то вони будуть сьвято шанувати імя моє, сьвято держати Сьвятого Ізрайлевого, й боятись Бога Якового.

\VS{24}Тодї ті, що блукають духом, спізнають мудрість, а ті, що стояли опір, навчаться послуху.




\par }\Chap{30}{\PP \VerseOne{1}Горе синам неслухняним, — говорить Господь, тим, що задумують задуми без мене, — що ввіходять у вмови, менї супротивні, та гріхи на гріхи громадять:

\VS{2}Не спитавшись у мене, ійдуть вони в Египет, щоб шукати підмоги в силї Фараоновій та захистити себе в тїнї Египту.

\VS{3}Але сила Фараонова вийде вам на сором, і захист у тїнї в Египтї — на безчесть.

\VS{4}Князї твої прийдуть у Зоан-город, а посли твої зійдуть аж до Ханесу;

\VS{5}Та всї вони застидаються задля того народу, що їм без пожитку; не буде од него нї підмоги, нї хісна, — хиба тілько стид і сором.

\VS{6}Ось вам смутне пророцтво про ту скотину, що мандрує в землю полуденню, через країну нужди й тїснечі, де леви та левицї, гаспиди та летючі змиї; перевозять на хребтах ослячих свої добутки, й на верблюджих горбах — надбаннє своє до народу, що їм нема з його вжитку:

\VS{7}Бо Египецька поміч — річ марна й даремна; тим то й накликав я: сила їх — сидїти тихо.

\VS{8}Ійди ж, напиши се їм на таблицї, запиши в книгу, щоб воно в їх перед віччу, поки сьвіт сьвітом, стояло.

\VS{9}Бо се люд упрямий, дїти віроломні, що не хочуть слухати Божого закону,

\VS{10}Що видющим ось як говорять: „Нїчого не бачте!‟ а пророкам: „Не прорікайте нам правду, говоріте, що нам любе, віщуйте, що миле\FTNT{*}{{\FR 30:10 }{\FT{Ось таке говоріть нам:}}}:

\VS{11}Зійдїте з дороги, відвернїться від правої путї; відсуньте нам із перед очей Сьвятого Ізрайлевого!‟

\VS{12}Тим то Сьвятий ув Ізраїлї ось як говорить: Що ви слово спасенне моє відкидаєте, а вповаєте на оману й неправду, та в тому шукаєте опори, —

\VS{13}То беззаконство се буде вам, мов щілина перед розпадом, що показалась у мурі високім, — грухне він нагло, в хвилинї.

\VS{14}І він розвалить його, як розбивають глиняний горщик, розбиваючи його безпощадно, так що між куснями з його не найдеться нї черепка, щоб із припечка взяти углика, або з криницї води зачерпнути.

\VS{15}Так бо говорить Господь Бог, Сьвятий Ізрайлїв: Сидячи тихо на місцї, були б ви спаслися; бо в тихостї і надїї вся ваша потуга; та ви не хотїли,

\VS{16}А мовляли: „Нї, ми на конях утечемо‟, — за те ж і втечете; „ми на бистрих побіжимо‟, — за те ж і бистрі будуть вас здогоняти!

\VS{17}Зо страху перед одним втїкати ме в вас тисяча, а зо страху перед пятьма так розбігнетесь, що останок із вас буде, наче віха на верху гори, мов знак на горбі.

\VS{18}Та Господь жде ще, щоб вам ласку явити, здержуєсь, щоб вас пожалувати; бо Господь — се Бог правди; блажен, хто вповає на його.

\VS{19}На Сионї люд жити ме знов, знов у Ерусалимі; й не будеш гірко плакати, — він змилосердиться на голос плачу твого, й скоро його почує, — дасть відповідь тобі.

\VS{20}І дасть вам Господь хлїб у горю, й воду в нуждї; і вчителї твої небудуть ховатись та й очі твої будуть бачити вчителїв твоїх;

\VS{21}І уші твої все будуть чути впомин їх позад тебе: Ось дорога, простуй нею! як би ви схибили вправо, чи схибили в лїво;

\VS{22}Тодї будуть ідоли в поволоцї срібній, та боввани в поволоцї золотій, — гидотою вам; ти повикидаєш їх, як погань, і казати меш: геть звідсї;

\VS{23}І дасть він дощ на насїннє твоє, що ним поле засїєш, і вроджай буде в тебе по нивах і тучен і сочен, а твій скот буде пастись тодї по широких лугах.

\VS{24}А воли та осли, що порають поле, їсти муть посолену пашу, очищену, та перевіяну лопатою.

\VS{25}І на всякій високій горі й на горбі високім забурчать бурчаки та потоки води в день великого побою, як упадуть башти.

\VS{26}І тодї засьвітить місяць сьвітлом сонця, а сьвітло соняшне буде всемеро яснїйше, як сьвітло сїмох днїв, — того часу, як Господь рани свойму люду перевяже, та погоіть синцї, йому завдані.

\VS{27}Ось іде, наче з далечезного краю, імя Господнє, горить гнїв у його, поломє страшно палає; уста його повні досади, язик його, мов огонь палючий;

\VS{28}Подих його — мов потопний потік, що до шиї сягає, щоб витратити невірних до нащаду; й буде в челюстях невірних узда, що веде ув облуд.

\VS{29}Ви ж співати мете піснї, як уночі перед сьвятами сьвятими, а на серцї буде весело, як у того, що серед сопілок ійде на гору Господню, до твердинї Ізрайлевої.

\VS{30}І загрімить Господь гласом величним, і явить важку руку свою в гнїву й поломї пожераючого огню; в бурі й повіддї та камінному грядї.

\VS{31}Бо від голосу Господнього Ассур стрепенеться, жезлом ударений.

\VS{32}І при кожному ударі палицею, що йому призначена, та що її Господь на його спустить, дзвонити муть бубни й цитрі, й опустошить його безпощадною війною.

\VS{33}Наготовлено бо вже давно Тофет\FTNT{†}{{\FR 30:33 }{\FT{Пекло.}}} також і самому цареві, — а глибокий він і широкий; в кострі його багато огню й дров; подих Господнїй підпалить його потоком сїрки.




\par }\Chap{31}{\PP \VerseOne{1}Горе тим, що до Египту за підмогою ходять, і надїю покладають в конях-колесницях, тим що їх багато, а до того й в кіннотї, тим що вона сильна, а на Сьвятого Ізрайлевого не зважають і до Господа не прибігають.

\VS{2}Но він премудрий; він нашле лихо й не змінить слів своїх; устане він і на дом безбожників, та й проти підмоги тих беззаконників.

\VS{3}Та ж і Египтїї — люде, а не Бог; та й їх конї — тілько тїло, а не дух. Як Господь простягне руку свою, то й помічник спіткнеться, та й упаде той, що він його боронить, і всї вони згинуть укупі.

\VS{4}Бо ось що сказав менї Господь: Як той лев, як левин щенюк, ревучи над своїм уловом, не здрігнеться, хоча б і цїла громада пастухів на його кричала, й не вступиться перед їх многотою, так і Господь сил зійде, воюватись за Сиона, й за гору свою.

\VS{5}Як птахи — свої писклята, так Господь Саваот окриє, захистить, вибавить, пощадить і врятує Ерусалима.

\VS{6}О, Ізраїлські синове, навернїтесь до Того, що так далеко від його відпали!

\VS{7}Тодї відкине кожен свої срібні ідоли й золоті свої ідоли, що ваші руки вам на гріх робили;

\VS{8}І Ассур не від людського меча впаде, не людський меч погубить його; та й хоч би й втїк од меча, то його дїти будуть вам данину давати.

\VS{9}Зо страху втече він, а князї його й стягу лякатися будуть, так говорить Господь, що його огонь на Сионї, і піч у Ерусалимі.




\par }\Chap{32}{\PP \VerseOne{1}Буде час, що на царстві седїти ме правий, та й князї його правити муть по закону;

\VS{2}Кожен з них буде, мов затула од вітру й захист в негоду; мов джерела води в пустинї й тїнь від високої скелї в землї безводній.

\VS{3}Очі видющих не будуть закриватись, і уші слухаючих будуть уважні.

\VS{4}І серце легкодушних вміти ме розважати, й недорікі язики говорити муть ясно.

\VS{5}Безглуздого не будуть тодї величати поважним, а про зрадливого не скажуть, що він чесний.

\VS{6}Ледарь бо безглуздий говорить безглуздо, та й серце його мислить про беззаконство, щоб поступати скрито; зневажати Господа, видерти хлїб голодному, та відоймити напій жаждущому.

\VS{7}У зрадливого дїяльність пагубна: він задумує зраду, щоб погубити бідаху словом ложним, яке б нї було його право!

\VS{8}Чесна ж людина про чесне гадає й твердо стоїть при всьому, що чесне.

\VS{9}Ви ж, жіноцтво, богацтвом безпечне! станьте, послухайте голосу його; дочки безжурні, прихилїть слух до словес моїх:

\VS{10}По рокові та по днях злякаєтесь, ви безпечні! не буде бо зборів винограду та й і жнив не буде.

\VS{11}Здрогнїтесь, безжурні, стрівожтесь, безпечні! скиньте з себе (дорогі) одежі, а покрийте наготу вашу (дранками)!

\VS{12}Бити муть себе у груди, (плачучи) про поле, повне достатку, — про лозу виноградню, (колись) уроджайну.

\VS{13}На полях у мого народу рости муть репяхи та терни, та й на всїх домах веселих у роскішнім містї.

\VS{14}Бо палати будуть покинені, веселе місто буде полишене. З Офелу та з башти постануть, замість печер, сховища диким ослам та стадам пасущим,

\VS{15}Аж покіль Господь не виллє на нас Духа з висоти, й пустиня не стане садом, а сади зробляться борами.

\VS{16}Тодї запанує в степу правда, й правосуд буде пробувати на вроджайнім полі.

\VS{17}І дїлом правди буде мир, а правосуд зродить — спокій й безпеку вовіки.

\VS{18}Тодї народ мій жити ме в пробутку мира і в осадах безпечних та в спокійних займищах щасливих.

\VS{19}Бити ме гряд на лїс, город же утоне в долинї.

\VS{20}Блаженні ж ви, що сїєте понад усї води, й випускаєте туди вола й осла.




\par }\Chap{33}{\PP \VerseOne{1}Горе тобі, пустошнику\FTNT{*}{{\FR 33:1 }{\FT{IV. Цар. 18.}}}, що його не пустошено, (горе тобі) грабіжнику, що його не рабували! Бо, як скінчиш пустошити, то й тебе спустошать; а як скінчиш рабувати, то й тебе зрабують.

\VS{2}Господи, помилуй нас: на тебе вповаєм; будь нам правицею з раннього ранку, й нашим рятунком у нуждї!

\VS{3}Перед грозою голосу твого повтїкають народи; коли ти встанеш, розсїються невірні,

\VS{4}І будуть збірати добичу по вас, як гусїнниця збірає, кинуться на все, як сарана кидаєсь.

\VS{5}Високий Господь, що живе на висотах; він сповнить Сион судом і справедливостю.

\VS{6}І настануть про тебе часи безпечні, богацтво спасення, мудростї й знання, а страх Господень буде скарбом твоїм.

\VS{7}Ось, потужні їх кричать на улицях, а посли примирні гірко плачуть.

\VS{8}Стало пусто на дорогах, нема подорожних; поламав він умову, повалив місто — нїщо люде в його.

\VS{9}Земля сумує, млїє; Ливан у стидї, завмірає; Сарон став, як пустиня, а Базан з Кармелем і листє втеряли.

\VS{10}Отже я тепер устану, говорить Господь, тепер піднімусь, здіймусь у гору.

\VS{11}Вагонїєте від сїна, — вродите солому; подих ваш — огонь, він же й пожере вас.

\VS{12}І тодї будуть погане, як горюща вапна, як порубана тернина, згорять ув огні.

\VS{13}Слухайте, далекі, що я задумав вчинити, та й ви, близькі, пізнайте силу мою.

\VS{14}Затремтять грішники на Сионї; переляк огорне безбожних: хто ж зміж нас зможе жити коло огню, що все пожерає, хто з нас видержить коло вічного поломя?

\VS{15}А вже ж тілько той, хто ходить в справедливостї й говорить правду; хто цурається наживи з грабежі; хто вдержує руки від підкупу, хто на задуми кріваві уші затикає, й закриває свої очі, щоб зла й не бачити,

\VS{16}Такий жити ме, мов на висотах, мов за неприступними скелями схорониться; хлїб його йому подасться, й вода не зсякне в його.

\VS{17}Очі твої побачать Царя в славі його, увидять землю далеку;

\VS{18}Серце твоє буде тілько згадувати про страшне минуле: де той, що лїчив данину? де той, що робив перепись? де той, що розглядував башти?

\VS{19}Не побачиш більше люду жорстокого з глухою недослухною мовою, з язиком чудовищним, невторопним.

\VS{20}Подивися на Сиона, — се місто сьвяточних зборів наших, а очі твої побачать Ерусалим, пробуток мирний, незрушимий намет; стовпи його нїколи нїхто не вирве, й нї одна поворозка не пірветься.

\VS{21}Там Господь великий у нас витає, замість рік та перекопів широких; туди не ввійде нїяке веслове судно, анї корабель не перейде.

\VS{22}Бо Господь — суддя нам, Господь — законодавець нам, Господь царь наш; він спасе нас.

\VS{23}Твої ж (Ассуре) линви послабли, не вдержать щогли, не натягують вітрила. А тодї настане велике паюваннє здобичі, навіть калїки будуть жакувати.

\VS{24}І нїхто з осадників не скаже: „я не здужаю‟, а людям, що там будуть жити, відпустяться всї гріхи їх.




\par }\Chap{34}{\PP \VerseOne{1}Приступіте, народи, слухайте й вважайте, люде! Нехай чує земля й уся повнота її, вселенна й усе, що вона зродила!

\VS{2}Загорівсь бо гнїв Господень на всї народи, й досада його — на всю многоту їх. Він наложив на їх проклін, передав їх на заріз;

\VS{3}Щоб їх повбивано й порозкидано; трупи їх щоб гноєм узялись, та щоб гори од крові їх розмоклись.

\VS{4}І зотлїє все військо небесне\FTNT{*}{{\FR 34:4 }{\FT{Всї сьвітила.}}}, й небо звинеться, мов звиток книжний\FTNT{†}{{\FR 34:4 }{\FT{У давнину звивано рід довгого паперу на валок.}}}, і військо його поспадає, як лист із лози виноградної спадає, та як зовялий лист із смокви.

\VS{5}Бо, наче упився (досадою), меч мій на небі; і ось, він сходить тепер суддею на Едом\FTNT{‡}{{\FR 34:5 }{\FT{На Ідуміїв, а з тим і на всїх невірних.}}}, і на народи, що на них я проклін наложив.

\VS{6}Меч Господень пересякне кровю, потучнїє від жиру, од крові з баранів та козлів, від їх почнього туку; в Босорі\FTNT{§}{{\FR 34:6 }{\FT{Місто в Ідумії.}}} справить Бог сю жертву й велику різанину в землї Едома.

\VS{7}Буйволи впадуть з ними, телята з волами, земля впється їх кровю, й порох від тука стучнїє.

\VS{8}Бо надходить день Божої пімсти, час відплати за Сиона.

\VS{9}Ріки його візьмуться смолою, а порох у йому — сїркою, і стане земля в йому горіющою смолою;

\VS{10}І нї в день, нї в ночі не вгасати ме, вічно буде підніматись дим із неї, та й від роду до роду лежати ме степом безплідним; по віки вічні нїхто не ходити ме по нїй.

\VS{11}Пеликан з їжаком заволодїють нею, та пугач з вороном оселяться на нїй, і протягнуть, неначе, по нїй шнур до спустошення й вагу, щоб у нїщо її обернути.

\VS{12}Нїкого не буде з тих значніх, що їх за царів вибірали, і всї князї їх будуть — нїчо.

\VS{13}І позаростають двори її тернівками; кропивою та бодяками — твердинї її; будуть жити в нїй шакалі, а струсї гнїзда собі мостити.

\VS{14}І коти дикі будуть із шакалями там зустрічатись, а рогаті духи один із одним перекликатись; там нічна мара буде оддихати, і знайде собі впокій.

\VS{15}Там крилата гадюка гнїздитися буде на яйцях, виводити ме дїти й під себе збірати, та й яструби будуть там збіратись один до одного.

\VS{16}Відшукайте колись в (сїй) книзї Господнїй та прочитайте; нї одно із сього не залишить прийти, та й не переміниться одно другим. Його бо самого уста се повелїли, й його самого дух збере їх.

\VS{17}Сам він кидав їм жереб, і його рука роздїлила їм її під міру; по віки будуть вони володїти нею, від роду й до роду жити муть на нїй.




\par }\Chap{35}{\PP \VerseOne{1}Возвеселиться пустиня й суха земля, возрадуєсь країна безлюдна й зацьвіте нарцизом;

\VS{2}Велично цьвісти ме й радїте, буде веселитись-сьпівати; красота Ливану буде їй дана, роскіш Кармеля й Сарону.

\VS{3}Підкріпляйте овялі руки, додавайте сили колїнам хитливим;

\VS{4}Скажіте млявим на душі: будьте мужні, не бійтеся; ось Бог ваш; прийде пімста, відплата від Бога; він прийде спасти вас.

\VS{5}Тодї прозрять очі в слїпих, і уші в глухих відтворяться.

\VS{6}Тодї хромий підскочить, як олень, а язик в нїмого піснею озветься; бо проторгнуться в пустинї води, й в степу — потоки.

\VS{7}І обернеться безвіддє в озеро, а земля прагнуща — в джерела водні; на леговищах шакалів, де вони спочивали, буде рогіз та сїтник зеленїти.

\VS{8}І постане там дорога, а тая дорога назветься дорогою сьвятою; не ходити ме шляхом тим нї один нечистий, — він їм одним буде служити; хто ходити ме тим шляхом, той не зблукаєсь, хоча б і як був недоумний.

\VS{9}Лева там не буде, нї зьвір хижий на його не ступить; нї, він там не знайдеться; ходити ним будуть — самі лиш спасені.

\VS{10}Вернуться визволені Господом; із радісними піснями прийдуть на Сион; і радість вічна буде над головою в їх; радощі й веселощі знайдуть вони, а смуток і воздиханнє від них віддаляться.




\par }\Chap{36}{\PP \VerseOne{1}І сталось у чотирнайцятому роцї царювання Езекіїного\FTNT{*}{{\FR 36:1 }{\FT{IV. Цар. 18, 13. і дальше.}}}, наступив царь Ассирийський Сеннахирим на всї утверджені городи Юдині та й поопановував їх.

\VS{2}І послав царь Ассирийський Рабсака з Лахиса до царя Езекії з потужним військом, і він отаборився коло водопроводу з вижнього ставу по дорозї до красильного поля.

\VS{3}І вийшли до його Еліяким Хелкієнко, що доглядав палат, та Себна, царський писарь, та Йоах Асафенко, лїтописець.

\VS{4}І каже їм Рабсак: Скажіте Езекії: Так говорить великий царь, царь Ассирийський: Що се за надїя, на яку ти вповаєш? На що ти вповаєш?

\VS{5}На мою думку — се самі пусті слова, а до війни треба розумної ради й сили; на кого ж ти вповаєш, що відорвавсь від мене?

\VS{6}Ось, ти задумав опертись на Египет, — на тую надломану тростину, що кожному, хто обіпреться на неї, забється в руку й проколе її. Такий той Фараон, царь Египецький, до всїх, що покладають у йому надїю.

\VS{7}Коли ж відкажете менї: Ми на Господа, Бога нашого, вповаємо, то чи ж се не той самий, що його висоти та жертівники позносив Езекія, повелївши Юдї й Ерусалимові: Перед сим тілько жертівником ви маєте поклонятись.

\VS{8}Оце ж увійди в умову з моїм паном, царем Ассирийським: — я дам тобі дві тисячі коней; тільки чи здобудешся на стільки їздецїв до них?

\VS{9}Як се ти думаєш відперти, хоча б одного з гетьманів самих меньших рабів пана мого, вповаючи на Египет задля колесниць його й комонника?

\VS{10}Хиба я без Господньої волї наступив на сю землю, щоб її спустошити? Сам Господь сказав менї: Ійди проти сієї землї та спустош її.

\VS{11}І сказали Елїяким та Себна та Йоах Рабсакові: Розмовляй з рабами твоїми по сирийській, бо ми розуміємо, а не розмовляй з нами по юдейськи в слух людей, що стоять на мурі.

\VS{12}Рабсак же відказав: Хиба ж мій пан послав мене тільки до твого пана й до тебе, щоб сї слова сказати? Нї, також і до тих людей, що седять на мурі, щоб вкупі з вами ковтати власне кало своє й мочу свою пити?

\VS{13}Тут виступив Рабсак і промовив голосно по юдейськи: Слухайте слова великого царя, царя Ассирийського!

\VS{14}Так говорить царь: Нехай вас Езекія не баламутить, він бо вас не врятує;

\VS{15}І нехай не розважає вас Езекія надїєю на Господа, говорючи: Господь вирятує нас і не подасть города сього на поталу цареві Ассирийському.

\VS{16}Не слухайте Езекії, так бо говорить царь Ассирийський: Зробіте примиррє зо мною та й вийдїть до мене, так їсти мете кожен ягоди з винограду свого й з смоковницї своєї, і пити мете воду з колодязя свого,

\VS{17}Аж покіль я надійду та візьму вас у землю, однакову з вашою, в землю, повну зерна й винового соку, в землю повну хлїба й виноградників.

\VS{18}Нехай же не зводить вас Езекія, говорючи: Господь вирятує нас. Хиба ж боги народів урятували, кожен свою землю, з потали в царя Ассирийського?

\VS{19}Де боги Ематські й Арпадські? де боги Сефарваїмські? Хиба ж вони вирятували Самарию з моєї потали?

\VS{20}Котрий з усїх богів сих земель вирятував свою землю з руки моєї? І чи ж спасе Господь Ерусалим із моєї потали?

\VS{21}І мовчали вони мовчки, не відказали йому нї словом, так бо гласив наказ царський: Не відказуйте йому.

\VS{22}І прийшли Еліяким Хелкієнко, домозверхник, та Себна, писарь, та Йоах Асафенко, лїтописець, в роздертих одежах до Езекії та й оповіли йому, слова Рабсакові.




\par }\Chap{37}{\PP \VerseOne{1}Як почув се царь Езекія, то роздер одїж на собі, обгорнувся волосяним вереттєм і пійшов у дом Господень;

\VS{2}Еліякима ж, палатозверхника, та Себну, писаря, вкупі з старшими сьвященниками, обгорненими волосяним вереттєм, послав до Ісаїї Амосенка.

\VS{3}І промовили вони до його: Так говорить Езекія: Днем смутку й кари та сорому є сей день, дитина бо доросла до отворення матерньої утроби, та нема снаги вродити.

\VS{4}Може чує Господь Бог речі Рабсакові, що його послав пан його, царь Ассирийський, зневажати живого Бога, й поругати словами, що їх чув Господь, Бог твій; вознеси ж молитву за тих, що зостались іще в живих.

\VS{5}Як прийшли слуги царя Езекії до Ісаїї,

\VS{6}Сказав їм Ісаїя: Промовте до пана вашого так: Так говорить Господь: Не лякайсь тих речей, що чув єси, а якими зневажали мене кметї царя Ассирийського.

\VS{7}Ось я пошлю на його духа, й прийде до його звістка, й вернеться він у свою землю, а я вбю його мечем у його ж землї.

\VS{8}І вернувся Рабсак, і знайшов царя Ассирийського, що облягав Либну; бо був перечув, що той від Лахиса відступив.

\VS{9}І перечув він про Тиргака, царя Етиопського, й сказано йому: Ось він вирушив, щоб на тебе вдарити, то послав удруге посли до Езекії й повелїв сказати йому:

\VS{10}Промовте так до Езекії, царя Юдейського: Нехай тебе не ошукує Бог твій, що на його вповаєш, думаючи: Ерусалиму не подасть він цареві Ассирийському на поталу.

\VS{11}Ти ж чував сам, що царі Ассирийські зробили з усїма землями, як розпростерли на їх проклін; а ти б то врятувався?

\VS{12}Хиба ж боги в народів, що їх батьки мої в нїщо пообертали, вирятували їх, — як от Гозан, та Харан, та Резеф та людей Еденських в Талассарі?

\VS{13}Де царь Ематський і царь Арпадський і царь в городї Сефарваїмі, в Енї та Івві?

\VS{14}І взяв Езекія письмо з рук поселських і, прочитавши його, пійшов у храм Господень, та й розгорнув його Езекія перед Господом;

\VS{15}І моливсь Езекія Господеві й говорив:

\VS{16}Господи сил, Боже Ізрайлїв, що престолуєш над херувимами! ти один — Бог над усїма царствами земними; ти сотворив небо й землю.

\VS{17}Прихили, Господи, ухо твоє й почуй; позирни, Господи, очима твоїми й побач! Почуй слова Сеннахеримові, що переслав менї на зневагу живого Бога!

\VS{18}Справдї, Господи, царі Ассирийські попустошили всї народи й землї,

\VS{19}І повкидали в огонь боги їх; та то не боги, а робота рук людських, дерево й камінь, тим вони їх і обернули в нїщо.

\VS{20}Тепер же, Господи, Боже наш, визволь нас із його потали, щоб зрозуміли всї царства земні, що ти, Господи, Бог єдиний.

\VS{21}І послав Ісаїя Амосенко до Езекії сказати: Так говорить Господь, Бог Ізрайлїв: Те, про що молився єси що до Сеннахерима, царя Ассирийського, я вислухав, —

\VS{22}Се слово, що про його виповів Господь: Погордить тобою й насьміється з тебе дївиця-доч Сиону; позад тебе похитає головою дочка Ерусалиму.

\VS{23}Кого ж бо ти зневажав і поругав? Проти кого се ти голос підняв, і так згорда глянув очима? На Сьвятого в Ізраїлї!

\VS{24}Ти через кметїв своїх Господа ганьбив та сказав: Многими колесницями моїми я на верхи гірні знявся, — на ребра Ливану, та й порубав я кедри там високі, й найкрасші кипариси його, й добрався аж до крайних гряниць його, до найгусчого саду його;

\VS{25}І докопувавсь і пив воду, й висушував стопами ніг моїх всї перекопи в Египтї.

\VS{26}Чи не чув же ти\FTNT{*}{{\FR 37:26 }{\FT{Се говорить Господь.}}}, що я се все наготовив? у давнезьні ще давна постановив се, а тепер сповнив тим, що ти опустошуєш утверджені міста в купи румовищ;

\VS{27}Що осадники їх немощні, дрожать і соромляться; вони поробились, мов на полі зіллє, мов никла зелень на кришах та збіже — загоріле, нїм в колос убралось.

\VS{28}Чи седиш ти, чи виходиш, чи входиш, — усе я знаю, знаю й те, як ти проти мене буяєш;

\VS{29}За твою буту проти мене, та що твоя гординя до мого дойшла слуху, я тобі в ніздра каблучку заправлю, й зубела мої у рот твій (заложу), й заверну тебе тим же шляхом, яким сюди прийшов єси.

\VS{30}І ось тобі, Езекію знамено: Сього року їсти мете те, що виросло з витрушеного зерна, а в другому роцї — самосївне (від кореня), у третьому ж роцї сїйте й жнїте й насаджуйте виноградники та й споживайте плод їх.

\VS{31}І що з Юдиного дому ще зісталось, те пустить знов коріннє внизу й появить плід угорі;

\VS{32}Бо з Ерусалиму зійде (мов трава) останок, а те, що врятуєсь — із гори Сиону. Ревнуваннє Господа сил се вчинить.

\VS{33}Тим Господь ось так говорить про царя Ассирийського: Не ввійти йому в сей город, і стріли туди не пустить, не приступить до його під щитом, і не насипле кругом його валу:

\VS{34}Тим самим шляхом, що прийшов ним, він вернесь, а в місто се він не ввійде, — говорить Господь.

\VS{35}Город сей я боронити буду, щоб його спасти — задля себе й слуги мого Давида.

\VS{36}І вийшов ангел Господень та й убив у таборі Ассирийському сто вісїмдесять і пять тисяч чоловіка, й як повставали рано вранцї, — аж се самі мертві тїла.

\VS{37}І рушив Сеннахерим, царь Ассирийський, та й відступив, а вернувшись, жив у Ниневиї.

\VS{38}І як молився він раз у храму свого бога Нисроха, вбили його мечем сини його, Адрамелех та Шарезер, і повтїкали ув Арарат-землю, а син його Асардан настав царем замість його.




\par }\Chap{38}{\PP \VerseOne{1}Того часу занедужав Езекія на смерть. І прийшов до його пророк Ісаїя Амосенко й рече до його: Так говорить Господь: Упорядкуй дом твій, бо вмреш, не одужаєш.

\VS{2}І повернувся Езекія лицем до стїни, й молився Господеві сими словами:

\VS{3}Ой Господи! спогадай же, що я щиро й неподїленим серцем ходив перед лицем твоїм і чинив те, що тобі до вподоби. Та й заплакав Езекія в голос.

\VS{4}І прийшло слово Господнє до Ісаїї таке:

\VS{5}Ійди й промов до Езекії: Так говорить Господь, Бог предка твого Давида: Почув я молитву твою, побачив сльози твої і ось я придам тобі віку ще пятнайцять років;

\VS{6}Ще ж визволю тебе й сей город із потали в царя Ассирийського, й берегти му сей город від нападу.

\VS{7}І ось що буде тобі знаком од Господа, що справдить Господь слово, яке виповів:

\VS{8}От я заверну на десять ступнїв назад тїнь сонячну, що пройшла вже на сонцевказові Ахазовому. І вернулося сонце на десять ступнїв, що пройшло по сонцевказу.

\VS{9}Молитва Езекіїна, царя Юдейського, як він нездужав, та й знов одужав од своєї недуги:

\VS{10}Я сказав був собі: в серединї лїт моїх маю оце відійти до воріт преисподньої; однято менї останок віку мого.

\VS{11}І говорив я: Не побачу вже Господа Бога (в дому його) між людьми живими; не побачу й людини зміж тих, що живуть на сїм сьвітї;

\VS{12}Домівка моя розбираєсь із місця та й забіраєсь од мене, як будка пастуша; перетяте, мов (нитка) у ткача, життє моє. Так, він відотне мене од основи; день і ніч ждав я, що ти пошлеш уже конець життю мойму.

\VS{13}Я ждав до ранку; він бо, як лев, покрушив костї мої; день і ніч думав я, що тут-тут нашлеш конець менї.

\VS{14}Наче журавель, як пискля у ластівки, пищав я, тужив як голуб, сумно глядїли в небо очі мої: Господи, я придавлений, рятуй мене!

\VS{15}Що ж казати менї, коли він так сказав і вчинив? Тихо буду переходити (в гадках) кожний рік жизнї моєї, споминати горе серця мого.

\VS{16}Господи! так усї жиють, — сим кріпиться й жиє дух мій; та ти оздоровиш мене, — подаруєш життє менї.

\VS{17}Та ось — гіркість моя вийшла менї на добро; ти бо вирвав душу мою від ями погибельної, кинув позад себе гріхи мої.

\VS{18}Бо не безодня славить тебе, не смерть вихваляє тебе, не ті, що лягли в могилї, вповають на твою правду.

\VS{19}Живий, — тілько живий прославляє тебе, як я оце тепер; за те ж буде отець переказувати дїтям вірність твою.

\VS{20}Господь — моя поміч; тим то ми будемо по всї днї життя нашого при голосї струн висьпівувати піснї в домі Господньому.

\VS{21}І звелїв Ісаїя принести смокви та обложити болячку, а він одужає.

\VS{22}І питав Езекія: Який знак, що я ходити му в дом Господнїй?




\par }\Chap{39}{\PP \VerseOne{1}Того часу прислав Беродах Баладан Валаданенко, царь Вавилонський, письмо та подарунки Езекії, бо перечув був, що він лежав у недузї, та одужав.

\VS{2}І зрадїв Езекія послами та й показав їм свою скарбівню, срібло й золото й пахощі й дорогі мастила й всю скарбівну комору свою, та й усе, що було в скарбівнях у його: не було нїчого, чого б не показав їм Езекія у своїй палатї й в усьому обсязї панування свого.

\VS{3}І прийшов пророк Ісаїя до царя Езекії, й спитав його: Що говорили сї люде й звідки приходили вони до тебе? І відказав Езекія: Із далекої землї прийшли вони до мене, з Вавилону.

\VS{4}І поспитав Ісаїя: Що бачили вони в палатах у тебе? І каже Езекія: Бачили все, що є в палатах у мене; нема нїчого в скарбівнях у мене, чого б я не показав їм.

\VS{5}І сказав Ісаїя до Езекії: Вислухай же слово Господа сил:

\VS{6}Прийде час, що все, що є в твоїх палатах, та що попризбірували батьки твої по сей день, буде перевезено в Вавилон; нїчого не зостанеться, — глаголе Господь.

\VS{7}І з твоїх синів, що вийдуть із тебе, що ти появиш, поберуть вони й будуть вони скопцями в палатї у царя Вавилонського.

\VS{8}І каже Езекія до Ісаїї: Благе слово Господнє, що ти переказав, — бо думав собі: однакже мир і гаразд буде за живота мого.




\par }\Chap{40}{\PP \VerseOne{1}Утїшайте, втїшайте мій нарід, говорить Бог наш;

\VS{2}Промовляйте до серця Ерусалимові й вістїте йому, що час боротьби його вже скінчився, що неправедність його вже надоложена, бо він прийняв аж удвоє за гріхи свої з руки Господньої.

\VS{3}(Се дасть ся чути) голос покликуючого в пустинї: Стелїть дорогу Господеві, рівняйте в степу стежки Богу нашому;

\VS{4}Всякий видол нехай заповниться, а всяка гора й горб нехай униз подадуться, всякі закрути нехай випростуються, й місця нерівні вирівняються.

\VS{5}Бо явиться слава Господня, й побачить всяке тїло (спасеннє од Бога); так бо сказали уста Господнї.

\VS{6}Голос покликує: Вісти! А я сказав: Що вістити? (Ось що:) Всяке тїло — трава, й всяка краса його — в полі цьвітка.

\VS{7}Засихає трава, вяне цьвіт, коли подує на його подих Господень: так і люде — трава.

\VS{8}Засихає трава, вяне цьвітка, слово же Бога нашого тріває по всї віки.

\VS{9}Взійди ж із веселою вістю на гору, Сионе! Кликни голосом із усієї сили, Ерусалиме, подаючи вість благую! кликни, не бійся; скажи містам Юдейським: Ось він, — Бог ваш!

\VS{10}Ось, ійде Господь у потузї, в його руцї — власть. Ось, нагорода його з ним; так, заплата його перед лицем у його.

\VS{11}Як пастирь, пасти ме він стадо своє; на руки ягняток брати ме він і носити їх на грудях у себе, а дійні водити.

\VS{12}\FTNT{*}{{\FR 40:12 }{\FT{Тут додай: Та він же і всемогущий.}}}Хто б то вичерпав пригорщею воду, хто пяддю виміряв небеса; хто змістив у міру пил земний, зважив на вазї гори, а на тарілках вагових — горби?

\VS{13}Хто збагнув дух Господень, був порадником йому і вчив його?

\VS{14}З ким він радиться, хто наводить його на розум, вказує правду, навчає його знання, або показує дорогу до мудростї?

\VS{15}В його люде — мов крапля з відра, а на вазї важять за пилинку. Мов порошинку підійме він острови.

\VS{16}Мало в його всього Ливану на дрова до жертви, мало всїх стад його на всепаленнє.

\VS{17}Всї народи перед ним — нїщо, менш пустого нїчого значать вони в його.

\VS{18}Так кому ж ви уподобите Бога й хто йому рівня?

\VS{19}Виливає мистець ідоли, золотарь золотить їх, та начіплює їм ланцюжки срібні.

\VS{20}Неспроможний же про такий принос, вибирає тверде дерево, вишукує умілця, щоб зробити боввана, що стояв би непорушно.

\VS{21}Чи то ж ви не знаєте? чи ви не чували? хиба же вам не говорено від початку? хиба ж не навчились із основ землї?

\VS{22}Се ж він є той, що над кругом земним престолує, а живущі на йому — хиба тілько, як саранча перед ним; він простер небеса, мов намітку тоненьку, й розширив їх, мов намет на житло.

\VS{23}Він князїв у нїщо обертає, й суддїв земних — у пусту марницю.

\VS{24}Ледві в землю посаджено їх, ледві їх посїяно й в землї пень їх вкорінився, — дихнув він, і ось вони зівяли й понїс їх вітер, як солому.

\VS{25}Хто ж у вас рівня менї, хто подобен? — говорить Сьвятий.

\VS{26}Позирнїть лиш у гору очима й побачте, хто се сотворив? хто військо небесне виводить по його лїчбі? А всїх їх кличе він на імя, й в великій потузї й силї своїй не дає він нї одному згубитись.

\VS{27}Як же се ти, Якове, говориш і кажеш, Ізраїлю: Дорога моя закрита перед Господом, справи мої забуті Богом моїм.

\VS{28}Чи ще ж ти не збагнув, чи сього не чував єси, що вічний Господь Бог, творець усієї вселенної, безʼутомний і на силах не впадає, та й що розум його недослїдимий?

\VS{29}Він же додає сили втомленому й підкріпляє знемощілого.

\VS{30}І молодїж, буває, знеможе — ослабне, та й мужі впадають на силах,

\VS{31}Тілько хто на Бога вповає, в того сила відновлюєсь; підніме крила, як орел, побіжить і не вмучиться, пійде і не втомиться.




\par }\Chap{41}{\PP \VerseOne{1}Слухайте мовчки мене, острови, ви же, народи, поновіте свою силу, а тодї приступіть й говоріть; станьмо разом на суд.

\VS{2}Хто збудив-покликав од сходу мужа праведного\FTNT{*}{{\FR 41:2 }{\FT{Авраама.}}}, велїв йому йти за собою, підневолив йому народи та покорив царів? Та ж се він обернув їх мечем його в порох, — луком його в солому, рознесену вітром.

\VS{3}Ось, він уганяє за ними, верстає байдужно дорогу, якою нїколи не ходив своїми ногами.

\VS{4}Хто се вчинив і довершив? Той, хто від почину покликає до жизнї народи. Я — Господь, первий (з усього) й останній, я — все той самий?

\VS{5}Побачили острови й полякались, окрайни землї затремтїли. Вони посходились до купи;

\VS{6}Кожен помагає свому товаришові й приговорює свойму братові: кріпись!

\VS{7}Мідник додає духа виливальникові, а той, що бляшки вигладжує, кріпить того, що виковує на ковалї, та собі приговорює: добре споєне, та ще й цвяхами збиває, щоб добре держався.

\VS{8}Ти ж, Ізраїлю, слуго мій, ти, Якове, вибраний у мене, ти, Авраамове, друга мого, насїннє, —

\VS{9}Ти, що я його взяв від кінцїв землї, та покликав від її окраїн, і сказав тобі: ти мій слуга, я вибрав тебе й не одкину тебе,

\VS{10}Не бійся, бо я з тобою; не лякайся, бо я — Бог твій; я додам тобі сили, буду помагати, і піддержу тебе вірною правицею моєю.

\VS{11}Ось, стидом і соромом окриються всї отті, що проти тебе лютують; в нїщо обернуться й погибнуть супротивники твої.

\VS{12}Будеш їх шукати, й не знайдеш їх, тих ворогів твоїх; ті, що проти тебе ярились, маною почезнуть;

\VS{13}Я бо, — Господь Бог твій; я держу тебе за руку-правицю; я говорю тобі: не лякайся, я помагаю тобі!

\VS{14}Не бійся, Якове, червяку мій, Ізраїлю, малолюдку, — я помагаю тобі, — говорить Господь, твій відкупитель, Сьвятий Ізраїлїв.

\VS{15}Я зроблю тебе валом зубчастим, новим, гострим; молотити меш гори, розтирати горби на мілкий порох.

\VS{16}Віяти меш їх, а вітер буде розносити їх, ти ж Господом будеш радоватись, хвалитись Сьвятим Ізрайлевим.

\VS{17}Злиденні й убогі шукають води, — не знаходять; сохне язик їх від згаги; я ж, Господь, почую їх, я, Бог Ізрайлїв, не опущу їх.

\VS{18}На горах вітворю ріки й бурчаки по байраках; озером степ ізроблю, а сухі суходоли — повними криничин.

\VS{19}Засаджу пустиню кедром, сосною, оливою й миртом; украшу степ явором, буком та кипарисом,

\VS{20}Нехай бачять і знають і розумно всїм буде, що рука Господня вчинила все те, й Сьвятий Ізрайлїв се сотворив.

\VS{21}Тепер же прийдїть ви, з справою вашою, говорить Господь; подайте докази ваші, говорить царь Яковів.

\VS{22}Нехай вони приступлять і скажуть нам, що має настати; нехай звістять що-небудь передом, заки ще постало, а ми станемо умом доходити та й збагнемо, на який конець воно вийшло, — нехай скажуть нам наперед, що ще буде.

\VS{23}Будущину возвістїте, нехай же ми знаєм, що ви боги, або зробіть що-небудь, добре або хоч і лихе, щоб ми здивовались, та разом із вами побачили.

\VS{24}Та ви — нїщо, та й витвір ваш неварт нїчого; гидота той, хто вас вибирає.

\VS{25}Я розбудив його\FTNT{†}{{\FR 41:25 }{\FT{Авраама й його потомність.}}} від півночі, й він прийшов; та й на сходї сонця буде він призивати імя моє, й топтати можних, як болото, й місити, мов той ганчар глину.

\VS{26}Хто звістив се з початку, щоб ми те знали, хто заздалегідь наперід, — щоб ми могли були сказати: Се правда? Нї, нїхто не звістив, нїхто не чув із вас слова!

\VS{27}Я первий сказав Сионові: Ось він! і дав Ерусалимові благовістника.

\VS{28}Я розглядався, та не було нїкого, й між ними не найшовся порадник, щоб я міг запитатись, і менї відказано.

\VS{29}От-що: всї вони — одно нїщо, й вироблено їх надармо; вітер порожній — божища їх!




\par }\Chap{42}{\PP \VerseOne{1}Ось, слуга мій, що я за руку держу його; вибраний мій, що його вподобала собі душа моя. Я положив духа мого на него; він звістить народам суд справедливий.

\VS{2}Не крикне він; не піднесе голосу, гнївний; не дасть почути його на улицях.

\VS{3}Тростинки приломленої не доламле, й льону, що куритись почав, не погасить; по правдї він буде суд судити.

\VS{4}Не ослабне, не втомиться, аж покіль твердо суд свій і правду поставить на сьвітї; на ймя ж і науку його вповати муть острови.

\VS{5}Ось так говорить Господь, що создав небеса й напяв їх; що розпросторив землю з усїм, що вона родить, та що дає диханнє людям на нїй і дух ходячим по нїй:

\VS{6}Я, Господь, покликав тебе на правду, й буду держати тебе за руку, й берегти тебе, й поставлю тебе у завіт народам, за сьвітло невірним;

\VS{7}Щоб очі слїпим одчиняти; щоб виводити вязнїв із вязницї, а сидячих у темряві — з темницї.

\VS{8}Я Господь; се імя моє, і не поступлюся славою моєю кому иншому, величчю моєю — бовванам.

\VS{9}Давно обіцяне вже спевнилось, а що буде, я возвіщу; нїм воно станесь, я звіщу вам.

\VS{10}Сьпівайте ж Господу нову пісню, оддавайте хвалу йому від конця до конця сьвіту; плаваючі по морі і все, чим воно повне — острови й ті, що живуть на них.

\VS{11}Нехай озветься голосно пустиня, й міста її, оселї, де живе Кедар\FTNT{*}{{\FR 42:11 }{\FT{Араби.}}}; нехай радісно загомонять, що живуть на скелях, нехай викликують із верхів гірських.

\VS{12}Нехай віддають Господу честь, і хвалу його розголошуть по островах.

\VS{13}Господь виступить, мов велетень; як воєвода, розбудить завзяттє; кликне, підніме крик боєвий, і явить себе сильним проти ворогів своїх.

\VS{14}Довго я мовчав, терпів, здержувавсь; тепер же буду кричати, немов породїля; буду валити й все поглочувати;

\VS{15}Попустошу гори й горби, і всю зелень їх посушу, островами ріки пороблю, осушу озера;

\VS{16}І поведу сліпих по дорозї, якої зроду не знали, незвісними їм дорогами буду їх провожати; темряву вчиню їм сьвітлом, криві дороги — простими; оттаке я їм учиню, та й їх не покину.

\VS{17}Тодї повернуться взад, і окриються великим соромом, що на своїх ідолів вповали, та до бовванів промовляли: Ви боги наші.

\VS{18}Слухайте ж, глухі, дивітесь, слїпі, щоб побачили.

\VS{19}Хто ж такий слїпий, як слуга мій, і глухий, як посел мій? Хто такий слїпий, як той, що я полюбив його, такий слїпий, як раб Господень?

\VS{20}Много бачив ти, та не запримічав; слух у тебе був отворений, та ти не чув.

\VS{21}Господь зволив задля правди своєї звеличити та прославити закон;

\VS{22}Та се нарід розбитий та розграблений; всї вони повязані (гріхами), мов у ямах підземних, мов зачинені в темницях; за те ж і стали вони здобичею та й нема їм вибавителя; вони забрані, а нїкому сказати: верни їх назад!

\VS{23}А хто зміж вас прихиляв до сього слух, вслуховався та розмірковував, що з того буде?

\VS{24}Хто ж віддав Якова на спустошеннє, а Ізраїля в здобичу? чи то ж не Господь, що проти його ви грішили? бо не хотїли вони ходити дорогами його, не слухали закону його.

\VS{25}От і вилив він на них ярость гнїву свого, і лють війни: запалала вона кругом них поломєм, та вони не запримітили; горіла в них, та вони не зміркували того серцем.




\par }\Chap{43}{\PP \VerseOne{1}А тепер так говорить Господь, творець твій, Якове, той, що утворив тебе, Ізраїлю: Не лякайся, бо я тебе визволив з неволї, дав тобі імя: ти мій.

\VS{2}Чи ти через води йти меш, — я з тобою, чи через ріки, ти не потонеш; чи пійдеш через огонь, не попечешся, і поломє не обпалить тебе.

\VS{3}Я бо твій Господь, Сьвятий Ізрайлїв — спаситель твій; я оддав у викуп за тебе Египет, Етиопию й Сабу.

\VS{4}Дорогий в очу ти в мене, многоцїнний і любий менї; то ж я віддам других людей за тебе, й — народи за душу твою.

\VS{5}Не лякайсь, бо я з тобою; від сходу сонця приведу твоє насїннє, позбіраю тебе від заходу.

\VS{6}Півночі скажу: Оддай їх; а полудню: Не вдержуй; приведи сини мої здалека й дочки мої від окраїн землї;

\VS{7}Кожного, хто називається імям моїм, кого я сотворив на славу менї, кого зʼобразував і устроїв.

\VS{8}Виведи слїпих, що мають нїби зрячі очі, і глухих, що нїби мають уші.

\VS{9}Нехай зберуться всї народи разом, зійдуться всї племена докупи. Хто ж ізміж них проповів се наперед? нехай скажуть, що було од початку; нехай поставлять сьвідків від себе й докажуть, щоб, вислухавши, можно сказати: Се правда!

\VS{10}А мої сьвідки, — говорить Господь — ви й слуга мій, що я його вибрав, щоб ви знали й вірили менї та й зрозуміли, що се — я: передо мною не було Бога, та й опісля не буде.

\VS{11}Я, я — Господь, та й нема спасителя крім мене.

\VS{12}Я прорік та й спас, так як заповів; а иншого не було в вас, проте ви сьвідки у мене, що я — Бог, говорить Господь.

\VS{13}Із віку й віку я — той самий, і нїхто не врятує од руки моєї; я вчиню, а хто те переіначить?

\VS{14}Так говорить Господь, ваш відкупитель, Сьвятий Ізраїля: Задля вас я, наче б уже післав у Вавилон, та покрушив всї засови, й Халдеїв, що так своїми кораблями величались.

\VS{15}Я бо — Господь, Сьвятий ваш, творець Ізраїля, царь ваш.

\VS{16}Так говорить Господь, той, що відкрив дорогу в морі, в глибинах водних — стежку,

\VS{17}Той, що вивів колесницї й конї; військо й силу; а вони всї разом лягли, щоб уже не встали; потахли, наче каганець, — погасли.

\VS{18}Та ви про минуле не згадуєте, про давне не думаєте.

\VS{19}Проте я вчиню щось нове; воно, наче б уже сталось; чи вже ж ви й сього не схочете знати? Я пробю дорогу в пустинї, на степах пролию ріки.

\VS{20}Буде мене вихваляти зьвіррє степове, шакалі та струсї, за те дам воду в пустинї, — ріки в степі сухому, щоб поїти (новий) вибраний нарід мій.

\VS{21}Нарід сей виобразую я для себе; він мене прославить.

\VS{22}Ти бо, Якове, не призивав мене; ти, Ізраїлю, не пильнував моєї хвали.

\VS{23}Ти (наче б і) не приносив менї ягнят твоїх у всепаленнє, і жертвами твоїми не віддавав менї шани. Та я й не допевнявсь у тебе хлїбових приносів і не силував кадилом кадити.

\VS{24}Ти (наче б) не куповав за гроші пахощів про мене, не засичовав мене жиром жертівним; нї, ти гріхами твоїми причиняв труду менї, та проступками твоїми обтяжував мене.

\VS{25}Я, я сам (з ласки) затираю проступки твої задля себе самого, та не памятаю гріхів твоїх.

\VS{26}Пригадай менї; станьмо на суд; говори ти, як можеш оправдатись.

\VS{27}Праотець твій согрішив, та й посередники твої відступали від мене.

\VS{28}За те ж я відберав старшинам сьвятого пробутку їх сьвященство, побивав Якова проклоном, передавав Ізраїля на поругу.




\par }\Chap{44}{\PP \VerseOne{1}А тепер слухай, кметю мій, Якове й вибраний мій, Ізраїлю.

\VS{2}Так говорить Господь, що тебе вибрав і зʼобразовав, та допомагав тобі, відколи мати на сьвіт народила: Не бійся, мій кметю Якове, любий, вибраний Ізраїлю;

\VS{3}Я бо вилию води на жадібне, пущу потоки на те, що висхло; вилию духа мого на твоє насїннє, й благословеннє моє на твоє потомство.

\VS{4}І будуть рости, як би в зільнику, як верба над водою.

\VS{5}Один скаже: Я — Господень, назве себе імям Якова, а инший напише своєю рукою: Я — Господень, і прізве себе імям Ізраїля.

\VS{6}Се глаголе Господь, царь Ізрайлїв, і його відкупитель, Господь сил: Я первий, я й останній; крім мене нема Бога.

\VS{7}Хто ж бо рівня менї? нехай виступить, скаже й за порядком розповість усе з того часу, як я сотворив людей в давнину, та нехай звістить, що постане, що буде.

\VS{8}Не бійтесь і не лякайтесь. Хиба ж я з давна не вістив, не прорікав вам? Ви сьвідки мої. Чи ж є ще Бог крім мене? Нї, нема иншої твердинї; я нїякої не знаю.

\VS{9}Ті, що роблять боги — всї вони ледачі; а найлюбійші їм не приносять нїякої користї; на се вони самі собі сьвідками. Вони нїчого не бачать і не розуміють, тим то вони й осоромляться.

\VS{10}Хто зробив бога й вилив ідола, що з його хісна нема?

\VS{11}Всї спільники в тому окриються соромом, бо й самі містецї — вони ж ізміж людей; нехай би всї зібрались і стали; вони злякаються й застидаються.

\VS{12}Коваль робить із залїза сокиру при огнї з вугля; та при тому оброблює й його\FTNT{*}{{\FR 44:12 }{\FT{Ідола.}}}, й працює над ним сильною рукою, а з голоду аж упадає на силах; не пє води, з утоми вмлїває.

\VS{13}Тесля, шнур напявши, значить міру; гострим знарядом обзначує дерево; потім оброблює його стругом та заокруглює, і так витворює подобину людини гарного виду, щоб уставити його в домі.

\VS{14}Він зрубує собі кедри, бере дуба, чи сосну, що йому в дуброві знадобляться, або ясеня, що самий його насадив, а дощик зростив;

\VS{15}Се служить йому за топливо й про огріток, запалює огонь і пече хлїб собі. Та з того ж самого вироблює він і бога й бє перед ним поклони; вироблює ідола, й припадає перед ним навколїшки.

\VS{16}Частину він спалить ув огнї; при другий частинї пече печеню й їсть до ситу та гріється, й приговорює: добре я загрівся, почув тепло від огню.

\VS{17}А з останку дров робить собі бога, ідола свого; бє поклони перед ним, припадає ниць перед ним, молиться до його й говорить: Спаси мене, бо ти бог мій!

\VS{18}Не знають бо й не бачать, бо їм очі затулено, щоб слїпом слїпували, й однято розум.

\VS{19}І не візьме собі такий до серця, нема в його стілько знання й розуму, щоб собі сказати: Та ж половину з того спалив я в огнї, а на жарі спік хлїб та печеню і зʼїв те; хиба ж тепер із останку зроблю собі гидоту? Хиба стану бити поклони перед полїном?

\VS{20}Він уганяє за порохом, серце завело його на манївцї, і тяжко йому приходиться, визволити душу свою й сказати; а може се омана в правицї моїй?

\VS{21}Згадай про се, Якове й Ізраїлю, ти ж бо — раб мій; я тебе приспособив собі; ти слуга мій, Ізраїлю; не забувай же про мене!

\VS{22}Розжену, мов туман, твої беззаконня, мов ту хмару, — гріхи твої.

\VS{23}Звеселїтеся ж, ви, небеса, про Господнє дїло; викликайте, глибинї земні; зашуміте радісно, ви гори з гаями й борами своїми; відкупив бо Господь Якова й прославиться в Ізраїлї.

\VS{24}От, що говорить Господь, що викупив тебе та приспособив тебе з малку, з лоня матїрнього: Я — Господь: я сотворив усе; я один розпростер небеса й своєю силою утвердив землю;

\VS{25}Я обертаю в нїщо ворожбу віщунів льживих; відкриваю безглузддє чарівників; прогоню в зад тих мудрецїв, і виявлюю, що все знаннє їх — дурощі;

\VS{26}Я розбуджую слово у слуги мого; я се чиню, що віщування посланцїв моїх вірно спевняються; се я говорю Ерусалимові: Ти знов заселишся, а містам Юдиним: Ви будете одбудовані й розвалища ваші я відстановлю;

\VS{27}Я велю глибенї: зʼсякни, й ріки твої я висушу;

\VS{28}Я скажу Кирові: Мій пастирю, й вволить він волю мою, та й скаже Ерусалимові: будеш одбудований, а храму: будеш знов построєний!




\par }\Chap{45}{\PP \VerseOne{1}Так говорить Господь до помазанника свого Кира: Я піддержувати му тебе за праву твою руку, щоб покорити тобі народи, й познімаю пояси з чересел у царів, щоб повідчинялись перед тобою брами й ворота не зачинялись.

\VS{2}Я пійду поперед тебе й вирівняю гори, поторощу мідяні двері й поломлю засови залїзні;

\VS{3}Пооддаю тобі поховані в темнотї скарби й скриті багацтва, щоб ти взнав, що я Господь, которий\FTNT{*}{{\FR 45:3 }{\FT{Додай: ще нїм ти на сьвіт народишся.}}} назвав тебе по імени, — що я Бог Ізраїля.

\VS{4}Задля слуги мого Якова й вибраного мого Ізраїля назвав я тебе по імени, пошановав тебе, дарма що ти мене не знаєш.

\VS{5}Я — Господь, і нема иншого; нема Бога крім мене; я підперезав тебе, хоч ти мене ще й не знаєш,

\VS{6}Щоб дознались од восходу аж до заходу сонця, що нема понад мене, що я — Господь і нема иншого.

\VS{7}Я роблю й сьвітло й темряву, посилаю долю й недолю; я, Господь, усе це роблю.

\VS{8}Кропіте, небеса з гори, й хмари нехай вилиють правду; нехай відчиниться земля й видасть спасителя, й нехай виросте разом правда! Я, Господь, творю се.

\VS{9}Горе тому, хто перечиться з творцем своїм, — черепок із черепків земних! Чи то ж глина скаже гончареві: Що ти се робиш? твоя робота, наче без рук (зроблена).

\VS{10}Горе тому, хто отцеві каже: На що сплодив єси? або матері: На що ти вродила?

\VS{11}Так говорить Господь, сьвятий Ізрайлїв і сотворитель його: Ви питаєте в мене: що станеться з моїми синами, й хочете менї розказувати в дїлї рук моїх?

\VS{12}Сотворив я землю, создав на нїй й чоловіка; я — моя рука розпростерла небеса, та й усьому воінству їх дав я закон.

\VS{13}Я підняв його\FTNT{†}{{\FR 45:13 }{\FT{Т. є. Кира.}}} на справедливість і зрівняю всї дороги перед ним. Він мій город збудує, й моїх полонян пустить на волю, та не за викуп і не за дари, — говорить Господь Саваот.

\VS{14}Ще ж говорить Господь: Праця Египтїїв і торгівля Етиопіїв, і Сабеї високі перейдуть до тебе й стануть твоїми; пійдуть слїдом за тобою, — в кайданах прийдуть, і припадуть ниць перед тобою, й будуть благати тебе, промовляючи: Тілько в тебе Бог, і нема иншого Бога.

\VS{15}Та й справдї ти єси Бог тайний, Бог Ізрайлїв, Спаситель.

\VS{16}Всї вони окриються соромом і стидом; всї в купі, що виробляють собі ідолів.

\VS{17}А Ізраїль спасений буде Господом спасеннєм вічним; ви не зазнаєте стиду й сорому по віки вічні.

\VS{18}Так бо говорить Господь, сотворитель небес, — він, Бог, що создав землю й приспособив її; він же утвердив її, та й не надармо сотворив її; він приспособив її, щоб на нїй жили: Я — Господь, а иншого нема;

\VS{19}Я говорив не тайно, не в темнім закутку землї; та й не говорив я родові Яковому: Шкода вам шуката мене; я бо Господь, що виповідає тілько те, що справедливе, що саму правду виявлює.

\VS{20}Позбірайтесь усї та й прийдїть, приближітеся всї, що спаслись од невірних. Без розуму ті, що носяться з деревяним своїм ідолом, та моляться до такого бога, що не ратує.

\VS{21}Розсудїте між собою та й скажіть явно: Хто се звістив ще з давен давнезних, хто прорік се наперед? Чи не я ж, — Господь? Крім мене нема другого Бога; — нї, Бога справедливого й спасаючого нема крім мене.

\VS{22}Обернїтесь же до мене, й прийміть спасеннє, всї краї землї, бо ж я — Бог, а иншого нема.

\VS{23}Сам собою я клянуся: — а з уст моїх виходить тілько слово справедливе, слово незмінне, — що передо мною пригинатись буде всяке колїно, та що на моє імя будуть присягатись усї язики.

\VS{24}Тілько в Господа — ось, як будуть про мене казати — справедливість і сила; до його поприходять, соромлючись, усї, що йому противились.

\VS{25}Господом стане оправданий і прославлений ввесь рід Ізрайлїв.




\par }\Chap{46}{\PP \VerseOne{1}Упав Бел, повалився Набо\FTNT{*}{{\FR 46:1 }{\FT{Бел, Баал, або Вил, Ваал; так назвали Вавилонцї першого свого царя Нимрода, як його опісля богом собі зробили. — Набо, або Небо чи Нево, се друге божище у Бавилонцїв. Тут прорікаєсь, як би вже довершений, упадок ідолів і поганьства — з приходом Христа.}}}; божища ваші опинились на скотї та тягаровій худобі; що ви самі колись носили, се втомлена скотина носить.

\VS{2}Поспадали, попадали разом, не змогли охоронити тих, що їх несли, та й самі пійшли в нїщо.

\VS{3}Слухай же мене, Яковів доме й ти, ввесь ощадку дому Ізрайлевого, ви, що я від утроби прийняв вас, носив від матернього лоня!

\VS{4}Та й до старостї вашої, до сивого волоса в вас носити вас буду; бо я все той самий; як сотворив вас, так і носити му, піддержувати вас і хоронити.

\VS{5}Кому ж то ви мою подобу вподобили? з ким зрівняєте, і з ким поставите поруч, щоб ми показались однакі?

\VS{6}Висипають із мішка золото; важать срібло вагою; наймають золотаря, щоб зробив із того бога; бють поклони й припадають перед ним навколїшки;

\VS{7}І беруть його на плечі, несуть і становлять його на місцї; і стоїть він, не здвигнеться з свого місця; кричать до його кричма, та він не чує, не озветься, в бідї не поможе.

\VS{8}Спогадайте се й до серця, зрадники, собі прийміте.

\VS{9}Спогадайте давні давна, від початку віків, що я Бог, і нема иншого Бога, нема менї рівнї.

\VS{10}Я прорікаю заздалегідь наперед те, що колись буде, й від давнезних давен говорю про те, що ще не сталось; задуми мої спевняться, та й усе, що хочу, я вчиню.

\VS{11}Я покликав орла з востоку\FTNT{†}{{\FR 46:11 }{\FT{Кира.}}}, з країв далеких; він же спевнить те, що я призначив. Я бо сказав — і доведу се до кінця; призначив — і здїйсню.

\VS{12}Слухайте же мене, ви, тугі серцем, од правди далекі:

\VS{13}Я наближив уже мою справедливість, вона недалеко, й рятунок від мене не забариться; і дав Сионові спасеннє, Ізраїлеві — славу мою.




\par }\Chap{47}{\PP \VerseOne{1}Зійди вниз та сядь на землї у пилу, ти, дївице\FTNT{*}{{\FR 47:1 }{\FT{Ти, Вавилоне немічний.}}}, дочко Вавилонська; усядь на землї, бо вже престола нема, ти дочко Халдейська; вже більш не будуть звати тебе нїжною та роскішною.

\VS{2}Возьмись за жорна й мели муку; скинь намітку з себе, підкасай подолок; відкрий ноги до колїн, бреди через ріки;

\VS{3}Наготою сьвітити меш, та й сором твій нїчим буде вкрити. Помщуся тяжко, не дам пощади нїкому.

\VS{4}(се глаголе) Відкупитель наш — Господь Саваот імя йому, Сьвятий Ізрайлїв:

\VS{5}Седи мовчки, заховайсь у темнотї, ти, дочко Халдейська; тебе бо вже не будуть царицею царств величати.

\VS{6}Прогнївивсь я був на люд мій, власність мою я понизив й оддав тобі в руки, а ти не мала милосердя над ними, — ти й на сивого дїда важенне ярмо накладала.

\VS{7}Міркувала собі: Я до віку царицею буду, а не брала до голови того, й не подумала, що станесь опісля.

\VS{8}Тепер же вислухай оце, ти роскішнице, що живеш безжурно, та приговорюєш у свойму серцї: ось я, — другої такої немає; вдовицею седїти не буду та й втрати в дїтях не зазнаю.

\VS{9}Но нагло, одного дня прийде на тебе одно й друге — вдовицтво й бездїцтво; в повній мірі вдарять вони на тебе, дарма, що в тебе повно чародїїв та знахорів без лїку.

\VS{10}Безпечна, ти все говорила в твойму ледарстві: Хто бачить, хто знає? Мудрість твоя й знаннє твоє звели тебе з розуму так, що ти в серцї мовляла: Я, а нїхто крім мене.

\VS{11}От же прийде на тебе лихая година: ти й не знати меш, звідки воно візьметься; а нападе на тебе біда, що її годї буде відвернути; несподївано впаде на тебе нужда, про яку ти й не гадаєш.

\VS{12}Оставайся ж із твоїм знахорством та з безлїком чарівників твоїх, що змалку тебе так займали; хто знає, може поможеш собі, може й переможеш?

\VS{13}Ти аж утомилась, слухаючи дорадників твоїх; нехай же виступлять ті дослїдувачі небес, і звіздарі, й ті, що з нового місяця віщують; нехай вони врятують тебе від того, що невідклично прийде на тебе.

\VS{14}Глянь, та ж вони, як солома: огонь попалив їх; — не змогли врятувати життя свого від поломя; не лишилось анї углика, щоб загрітись, анї комина, щоб поседїти коло його.

\VS{15}От чим стали всї ті, що ти з ними працювала, та торгувала з молодощів твоїх. Кожен блукав по своїй дорозї, й нема такого, щоб урятував тебе.




\par }\Chap{48}{\PP \VerseOne{1}Слухай се, доме Яковів, що звеш себе імям Ізраїля, а вийшов з джерела Юдиного, ти, що кленешся імям Господа й носиш в устах Бога Ізрайлевого, хоч не щиро, хоч і не по правдї!

\VS{2}Бо вони називають себе по сьвятому містові, й покладаються на Бога Ізрайлевого, — на імя йому Господь сил.

\VS{3}Що давно сталося, я наперед прорікав; воно виходило з моїх уст; я те прорікав, та й зараз чинив, й все спевнялось.

\VS{4}Знав бо я, що ти неслухняний, що в тебе залїзна шия, а чоло мідяне;

\VS{5}Тим то обявляв я тобі заздалегідь, нїм воно приходило, й передом обявляв тобі, щоб ти не сказав: Се мій ідол учинив, бовван мій, виливаний бог мій приказав, щоб так сталося.

\VS{6}Ти чував про те, так дивися ж на все; та й хиба ж ви не признаєте сього? А тепер я прорікаю вже нове, ще тобі тайне, ти ще не знаєш того.

\VS{7}Воно постановлено в мене тепер, а не давно, не вчора, й ти ще не чував про те, то ж і не скажеш: ось, я знав се.

\VS{8}Нї бо; ти не чув і не відав про те; твоє ухо не було передом на се відтулене; та знав я й се, що ти відпадеш і зломиш менї вірність; я ж назвав тебе зрадником зроду.

\VS{9}Ради імя мого здержував я гнїв мій, і задля слави моєї не хотїв тебе вигубити.

\VS{10}Ось, я розплавив тебе, та все ж не так, як срібло, а очищував лиш в печі страдання.

\VS{11}Ради себе, задля себе самого чиню я се, бо скільки ж то докорів було б проти мене, а я слави моєї нїкому не дам на поталу.

\VS{12}Слухай же, Якове, й Ізраїлю, мій покликаний: я все той самий, я первий і я останній.

\VS{13}Землю втвердила рука моя, і правиця моя розпростерла небеса; кликну їх, а вони разом передо мною стануть.

\VS{14}Позбірайтесь до купи, ви всї, та й слухайте: Хто між ними прорік се передом? Господь возлюбив його\FTNT{*}{{\FR 48:14 }{\FT{Кира.}}}, й він волю його спевнить над Вавилоном, і явить рамя його над Халдеями.

\VS{15}Се я, я покликав його; я звелїв і привів його, й дорога його пощастить йому.

\VS{16}Приступіте ж до мене та й слухайте се: Я й з початку не потай говорив; я був там, ще докіль усе сталось; а тепереньки послав мене Господь Бог і Дух його.

\VS{17}І ось, як говорить Господь, вибавитель твій, Сьвятий Ізрайлїв: Я, Господь, Бог твій, що тебе на добро наставляє, та веде тебе по тій дорозї, якою ти ходити повинен.

\VS{18}Ой коли б ти вважав на мої повелїння! тодї б мир твій і лад, як широка ріка, розливався, а справедливість твоя, як филї на морі.

\VS{19}І насїння твого, як піску, а пагонцїв — як рінї; а імя твоє в мене во віки б не щезло — не зникло.

\VS{20}Рушайте ж із Вавилону, втїкайте від Халдеїв; голосно, весело вістїте — проповідуйте про се; ширіте сесю вість від краю до краю землї; говоріть: Господь викупив слугу свого Якова!

\VS{21}І не зазнають вони в пустинї згаги; він поведе їх, і (як у давнину) виведе їм із каменя воду; розколе скелю, й ринуть води.

\VS{22}А безбожним нема впокою, говорить Господь.




\par }\Chap{49}{\PP \VerseOne{1}Слухайте мене, острови, вважайте, далекі народи: Господь покликав мене\FTNT{*}{{\FR 49:1 }{\FT{Говорить обіцяний Спаситель.}}} з утроби, від матїрнього лоня назвав імя моє;

\VS{2}І зробив гострим мечем уста мої, окрив мене тїнню руки своєї, і зробив мене стрілою гострою і сховав в сагайдацї свойму;

\VS{3}І сказав менї: Ти раб мій, Ізраїлю, в тобі я прославлюся.

\VS{4}І промовив я: Дармо я трудився, надармо вичерпав силу мою. Та моя справа перед Господом, і заплата моя — в Бога мого.

\VS{5}А тепер говорить Господь, — той, що приспособив мене з лоня в раба собі, щоб навернути Якова до його, й зібрати до його Ізраїля; я бо славен в очу Господнїм, і Бог мій сила моя.

\VS{6}І сказав він: Того ще й омаль, що ти будеш слугою моїм, щоб поколїння Яковові розбудити, Ізраїля ощадок навернути; нї, тебе я зроблю сьвітлом народам, щоб спасеннє моє розпростерлось до кінцїв землї.

\VS{7}Так говорить Господь, визволитель Ізраїлїв, Сьвятий його, до зневажаного всїма, погордженого в народї, до раба в можних: Царі побачать, та й повстають; князї поклоняться задля Господа, що вірний у слові; задля Сьвятого Ізрайлевого, що вибрав тебе.

\VS{8}Так говорить Господь: Часу вподобного я вислухаю тебе й в день спасення допоможу тобі; й збережу тебе, й дам тебе в завіт народам, щоб обновити землю, і попустошене наслїдникам вернути,

\VS{9}Щоб вязням сказати: Виходьте на волю, а тим, що в темряві: Ійдїте на сьвітло. Пасти муться при дорогах; по всїх узгіррях будуть пасовища їх;

\VS{10}Голоду знати не будуть, нї згаги, й не поразить їх спека і сонце; той бо, що милує їх, буде їх водити й приведе їх до джерел водних.

\VS{11}Всї гори мої дорогами зроблю, і всї стежки по долинах угору підійму.

\VS{12}Се поприходять з далека, — одні від півночі, другі з Синим-країни.

\VS{13}Радуйся, небо, й ти, земле, гомонїть, гори, з радощів; втїшив бо люд свій Господь, змилосердився до страдальників своїх.

\VS{14}А Сион говорив: покинув мене Господь, і Бог мій забув мене!

\VS{15}Хиба ж забуде молодиця своє немовлятко? хиба їй свого власного тїла жаль не буде? та хоч би й вона забула, то я не забуду тебе.

\VS{16}Глянь, я написав тебе на долонях у себе; мури твої повсячасно перед очима в мене.

\VS{17}Дїти твої повернуть до тебе, а ті що тебе валили та пустошили, геть пійдуть під тебе.

\VS{18}Глянь, подивись навкруги, — всї вони купляться, ійдуть до тебе. Як живу я! говорить Господь, — ними всїма, як убраннєм, уберешся, й прикрасиш себе ними, наче молода.

\VS{19}Розвалища твої й пустарі твої й земля твоя спустошена — буде аж надто тїсна про осадників, а ті, що тебе пожерали, пійдуть геть од тебе.

\VS{20}Дїти, що будуть у тебе після втрати старших, будуть голосно говорити тобі: Потїсне місце, дай і менї де жити.

\VS{21}Скажеш тодї в серцї твому: хто ж менї їх наплодив? я ж бо й бездїтня була й неплідна й одинока; я була бранка відопхнута; хто ж їх викохав?

\VS{22}Так говорить Господь Бог: Се я підніму руку мою до народів і виставлю стяга мого до людів, і поприносять сини твої на руках і дочок твоїх на раменах.

\VS{23}І будуть царі пістунами тобі, а царицї кормити муть тебе; і припадати муть ниць до землї й порох на ногах у тебе лизати, й зрозумієш тодї, що я Господь, і хто вповає на мене, не зазнає стиду.

\VS{24}Хиба ж мож відняти у потужного здобич, або відобрати у побідника занятих у полон?

\VS{25}От же, — говорить Господь: І здобич у потужного буде однята, й полоняне з рук побідника визволені; я бо самий судитись буду з твоїми супротивниками, й сини твої повизволяю;

\VS{26}І нагодую гнобителїв твоїх їх власним тїлом, і впються своєю кровю, наче вином молодим; і зрозуміє всяка плоть, що я — Господь, твій заступник, відкупитель і визволитель твій, потужний Яковів.




\par }\Chap{50}{\PP \VerseOne{1}Так говорить Господь: Де лист розводний, що я дав матері\FTNT{*}{{\FR 50:1 }{\FT{Церкві жидівській, що її, наче одправив від себе, за те, що не приняла Христа.}}} вашій, і з ним її відправив? або котрому то позичальникові мойму я вас торгом запродав? Нї, вас за гріхи ваші продано, за переступи ваші відпущена мати ваша.

\VS{2}Чом се, як я прийшов, нїкого в вас не було, й коли я кликав, нїхто не обзивався? Хиба ж рука моя стала коротша, щоб рятувати, або не стало в мене сили, щоб визволяти? Та ж я моєю загрозою висушую море, а ріки в пустинї обертаю; риби в них гниють без води, і гинуть од згаги.

\VS{3}Я небеса в темну тьму одягаю, наче веретою, я їх окриваю.

\VS{4}Господь Бог дав менї язик мудрих, щоб міг піддержувати знемогающого. Він будить що-ранку, будить ухо моє, щоб я, як ученик, слухав.

\VS{5}Господь Бог відчинив менї ухо, й я не спротививсь, назад не подався.

\VS{6}Плечі мої дав я на побиваннє; щоки мої на поличкованнє, та й лиця мого не одвертаю від наруги заплювання.

\VS{7}І Господь Бог помагає менї; тим то я не стидаюсь, тим я й держу лице моє, мов кремінь, та й знаю, що стид мене не досягне.

\VS{8}Близько бо той, у кого менї справедливість; хто ж хоче менї противитись? Станьмо разом! Хто хоче зо мною судитись? нехай приступить ід менї!

\VS{9}Ось, Господь Бог помагає менї; хто ж мене осудить? Всї вони розпадуться, мов стара одежа, зʼїдена моллю.

\VS{10}Хто зміж вас боїться Бога, слухає голосу раба Господнього? Хто у темряві, без сьвітла ходить, — нехай вповає на імя Господнє й покладаєсь на Бога свого.

\VS{11}Ви ж усї, що роздуваєте огонь, узброєні палющими стрілами, — ійдїте в поломя вашого огню та стріл ваших, що їх запалили. Се буде вам з руки моєї: у муках помрете!




\par }\Chap{51}{\PP \VerseOne{1}Послухайте мене, ви, що змагаєтесь до справедливостї, й шукаєте Господа! Спогляньте на скелю, що з неї витесані, — на вижолобину, що по вас (в скелї) зосталась:

\VS{2}Спогляньте на Авраама, праотця вашого, й на Сарру, що вас породила; одного бо його я покликав, благословив його й намножив його.

\VS{3}Оттак потїшить Господь і Сиона, потїшить всї розвалища його, й оберне пустиню його у рай, і степ його в сад Господень; радощі й веселощі будуть у йому пробувати, похвала й піснї гомонїти.

\VS{4}Слухайте мене, мій ти народе; роде мій, прихили твоє ухо! бо від мене вийде закон і суд мій поставлю сьвітлом для народів.

\VS{5}Вже наближуєсь справедливість моя; вже спасеннє надходить, і правиця моя буде судити народи; далекі острови будуть сподїватись мене й надїятись на рамя моє.

\VS{6}Підніміте очі ваші на небо в горі, гляньте на землю внизу: ось, небеса поникнуть, як дим, і земля — мов стара одежина, а спасеннє моє з віку в вік пробувати ме, й справедливість моя не зникне.

\VS{7}Слухайте мене, ви, що знаєте справедливість; народе, що в його серцї закон мій! Не лякайтесь наруги од людей; їх зневаги не бійтесь.

\VS{8}Як одежу бо, сточить їх тля, і як вовну, зʼїдять їх черви; моя ж справедливість потріває по віки, і спасеннє моє з роду в рід.

\VS{9}Встань же, встань та в потугу вдягнись, ти, правице Господня! Встань, як в давна давнезні, як перед віками! Хиба ж бо не ти побила Раава, вбила крокодиля\FTNT{*}{{\FR 51:9 }{\FT{Фараона.}}}?

\VS{10}Чи ж не ти висушила море, води бездонні; замінила глибини морські в дорогу, щоб перейшли вибавлені?

\VS{11}Так і тепер повертаються вибавлені Господом і прийдуть на Сион із піснями, й радість вічна — над головами їх; вони знайдуть радощі й веселощі, а смуток і взітхання перестануть.

\VS{12}Я, я сам — утїшитель ваш. Хто ж ти, що боїшся чоловіка, котрий вмерає, й людини, що як та травиця?

\VS{13}А забуваєш Господа, творця свого, що розпростер небо, основав землю. Ти що дня тремтиш перед лютостю гнобителя, що наладивсь тебе затратити. Де ж подїлась та злющого ярость?

\VS{14}Хутко визволений буде невольник, не помре в ямі і не зазнає недостачі хлїба.

\VS{15}Я — Господь Бог твій, що бурить море, аж филї ревуть: Господь Саваот — імя моє.

\VS{16}Я вложу слова мої в уста тобі, і тїнню руки моєї закрию тебе, щоб ти знов устроїв небеса й заложив землю та сказав Сионові: Ти мій люд.

\VS{17}Розбудись, розбудись, устань, Ерусалиме, ти, що з руки Господньої випив чашу гнїву його, вихилив до дна чашу опяняющу, аж висушив її.

\VS{18}І не було нїкого в него, щоб вести під руку, зміж синів, що їх породив; не було нїкого, щоб піддержати його за руку, зміж усїх синів, що їх виховав.

\VS{19}Дві бідї на тебе разом налягли, й хто тебе розважить? — опустошеннє й збуреннє; голод і меч; ким же я потїшу тебе?

\VS{20}Дїти твої в знемозї лежали по углах усїх улиць, мов сугак той у путах, під гнївом Господнїм, під пересердєм Бога твого.

\VS{21}Слухай же тепер, бідолахо, що впився, та не вином:

\VS{22}Так говорить Господь і Бог твій, що мститься за народ свій: Ось я беру з руки твоєї упоюющу чашу; виливаю з чаші гущу гнїву мого, — не будеш уже її пити,

\VS{23}А передам її в руки томителям твоїм, що приказували тобі: Впади ниць, щоб по тобі нам пройти; ти ж свою спину робив пішоходом, стежкою мусїв її простягати.




\par }\Chap{52}{\PP \VerseOne{1}Устань, устань і в силу твою одягнись, Сионе! Одягнись в одежі величностї твоєї, Ерусалиме, ти, городе сьвятий! Бо необрізаний, нечистий у тебе нїхто тепер не ввійде.

\VS{2}Струси з себе порох; устань, поневолений Ерусалиме! скинь ланцюги з шиї твоєї, невольнице-дочко Сионова!

\VS{3}Бо так говорить Господь: Ви продані були за бесцїн, і без срібла будете тепер викуплені;

\VS{4}Бо так говорить Господь Бог: Нарід мій зайшов був давно в Египет, щоби там пожити, Ассур\FTNT{*}{{\FR 52:4 }{\FT{Фараон, так як опісля Ассур.}}} же пригнїтав його нї-за-що.

\VS{5}Тепер же що менї тут чинити, говорить Господь, — нарід мій нї-за-що взято; властителї збиткують їх, говорить Господь, і безнастанно, по всяк день імя моє зневажаєсь.

\VS{6}Отже люд мій взнає імя моє, узнає того дня, що я той самий, що сказав: Ось я!

\VS{7}Які ж гарні на горах ноги благовістника, що мир возвіщає, що вістить радість, проповідає спасеннє, що говорить Сионові: Зацарював Бог твій!

\VS{8}Загомонить голос сторожів твоїх — піднімуть голос, і всї разом радісно воскликнуть; бо своїми побачать очима, що Господь у Сион вертає.

\VS{9}Звеселїться ж, засьпівайте разом, ви, розвалини Ерусалиму, бо потїшив Господь нарід свій, визволяє Ерусалим.

\VS{10}Явив Господь руку сьвяту свою перед очима всїх народів, і всї кінцї землї побачать спасеннє нашого Бога.

\VS{11}Ійдїте ж, ійдїте, виходїть із відти; не торкайтесь нечистого; виходїть із посеред него, очистїть себе, ви, що носите посуди Господнї!

\VS{12}Ви ж вийдете не з поквапом і не навтеки, бо поперід вас ійти ме Господь, і Бог Ізраїля буде вас провожати.

\VS{13}І ось, пощастить слузї мойму; пійде в гору, піднесеться і стане величний.

\VS{14}Як многі дивувались, дивлячись на тебе, — так бо над усякого чоловіка обезображене було лице його, і вид його — над усяку людину,

\VS{15}Так многі народи приведе він в зачудованнє; царі стулять перед ним губи свої, бо побачять таке, про що їм не говорено, й почують таке, що не чули нїколи.




\par }\Chap{53}{\PP \VerseOne{1}Хто пійме віри тому, що ми чували, й кому явна правиця Господня?

\VS{2}Він\FTNT{*}{{\FR 53:2 }{\FT{Христос.}}} бо виступив перед ним, як пагонець, і як паросток із землї сухої; а нема в йому нї виду, нї величностї; й ми бачили його, та не було в йому вподоби, щоб надила нас до него.

\VS{3}Він — маловажений і в погордї у людей; чоловік, зазнавший горя й болїв, так що ми від него одвертали лице своє; гордили ним, та й ми його нї за що мали.

\VS{4}Та він взяв болестї й недуги наші на себе; а нам здавалось, що се Бог його покарав, побив та понизив.

\VS{5}Він же поранений був за гріхи наші й мучений за беззаконня наші; се кара за ввесь мир наш упала на него, й ми його ранами оздоровлені.

\VS{6}Всї ми блукали, як вівцї, кожен ходив своєю дорогою, — провини ж усїх нас вложив Господь на него одного.

\VS{7}Його брано на допит, та він терпів добровільно й не отвирав уст своїх; неначе вівцю на заріз, його ведено, й як ягня перед постригачем нїмує, так і він не одчиняв уст своїх.

\VS{8}З узів і від суду пірвано його\FTNT{†}{{\FR 53:8 }{\FT{На крест.}}}, хоч рід його — хто його збагне? Вирвано його з землї живущих; за проступки людей моїх притерпів він смерть.

\VS{9}Визначили гріб йому з злодїями, та його погребано в багатого, бо не вчинив він гріха, й неправди не було в устах його.

\VS{10}Та Господу вгодно було його вбити, то ж віддав його на муки; но як він принесе життє своє в жертву примирення, то й узрить потомство довговічне, й рука його доведе волю Господню до щасливого успіху.

\VS{11}Вдоволений споглядати ме він на працю життя свого, а ведучи до пізнання його (Бога), він, праведник, слуга мій, оправдає многих, гріхи ж їх понесе на собі.

\VS{12}Тим же то я дам йому пай між можними, й з сильними дїлити ме здобич, за те, що оддав свою душу (життє) на смерть, і до лиходїїв дав себе прилїчити, хоч він приймив на себе гріхи многих, і за проступників зробився посередником.




\par }\Chap{54}{\PP \VerseOne{1}Возвеселися, неплідня, ти, що не роджала; викликай радісним голосом, ти, що породїльнїх мук не знала; більше бо дїтей в опущеної, нїж у тої, що має мужа — говорить Господь\FTNT{*}{{\FR 54:1 }{\FT{Зразу була церков жидівска, мовби духовною супругою Бога; тепер же мала церков Христова, що зразу була неплідна, стала пліднїйшою супругою.}}}.

\VS{2}Розшири місце намету твого, розпростри ширше накривала пробутків твоїх; годї тїснитись, — попусти довше верівки твої, вганяй глибоко в землю приколки наметові;

\VS{3}Бо ти розпросторишся направо й налїво, а потомки твої загорнуть народи, й населять попустошені городи.

\VS{4}Не бійся, не дознаєш стиду; не лякайся, не зазнаєш наруги; забудеш сором молодощів своїх, і не згадаєш більше зневаги свого вдовування.

\VS{5}Се бо сам твій творець стане мужем твоїм; на ймя йому — Господь Саваот; він відкупитель твій, Сьвятий Ізраїля; він Богом всієї землї названий буде.

\VS{6}Як жену, покинуту й опечалену духом, покликує тебе Господь; як жену з молодощів, що був її одправив, — говорить Бог твій.

\VS{7}На час невеличкий покинув я був тебе; тепер же з великою любовю приймаю тебе.

\VS{8}В запалї гнїву я на короткий час сховав був лице моє від тебе, тепер же вічною любовю помилую тебе, — говорить твій Господь.

\VS{9}Се бо менї — як Нойові води: як я поклявся, що Нойові води не прийдуть вже більше на землю, оттак поклявся я, не гнївитись на тебе й тебе не карати.

\VS{10}Гори бо з місця здвигнуться й горби похитнуться, — милість же моя не одвернесь од тебе, й заповіт миру мого не схитнеться, говорить милосердний до тебе Господь.

\VS{11}О, ти, злиденна, метана бурею, безʼодрадна! Я укріплю тебе на каменї-рубинї, зроблю підвалини твої з сапфирів;

\VS{12}І зроблю вікна в тебе з рубинів, а двері жемчужні, а всю ограду твою — з дорогого каміння.

\VS{13}Дїти твої навчати ме сам Господь, і великий мир і гаразд буде проміж синами твоїми.

\VS{14}Справедливість твоя скріпить тебе, далека будеш від гнету, нїщо тобі його боятись, страх не наближить ся до тебе.

\VS{15}Будуть уставати на тебе, — та се не від мене, — і хто б нї узброївся проти тебе — погибне.

\VS{16}Я сотворив коваля, він роздуває угля в огнї, і виковує, що йому треба до дїла; — так і я сотворюю губителя до витрачення.

\VS{17}Нїякий знаряд, зроблений проти тебе, не буде придатний; та й всякий язик, що буде правуватись з тобою на судї, — ти обвинуватиш. Се є доля слуг Господнїх, се оправданнє їх від мене, — говорить Господь.




\par }\Chap{55}{\PP \VerseOne{1}Хто хоче пити, йдїть усї до вод, у кого нема срібла, йдїть, купуйте й споживайте; йдїте, купуйте без срібла, й без плати вино й молоко.

\VS{2}Чого вам одважувати срібло за те, що не хлїб, і працю вашу за те, що не засичує? послухайте вважно мене, й їжте добро, а душа ваша нехай роскошує в наїдках масних.

\VS{3}Прихилїте ухо ваше й прийдїть до мене; слухайте, а жити ме душа ваша; — і дам вам віковічний завіт незмінної милостї, яку я обіцяв Давидові.

\VS{4}Се я дав його сьвідком народам, проводирем і наставником народів.

\VS{5}Се — призовеш ти люд, тобі чужий, і народи, що тебе не знали, посьпішать до тебе задля Господа, Бога твого, й задля Сьвятого Ізрайлевого, бо він тебе прославив.

\VS{6}Шукайте Господа, докіль можна знайти його, кличте до його, коли до вас близько.

\VS{7}Нехай безбожник путь свою покине, а беззаконник помисли свої, та нехай обернеться до Господа, а він помилує його, й до Бога нашого, бо він на ласку пребагатий.

\VS{8}Мої мислї — се не ваші мислї, та й ваші дороги — не мої дороги, говорить Господь.

\VS{9}Нї, як небо висше землї, так дороги мої висше доріг ваших, і задуми мої висше задумів ваших.

\VS{10}Як дощ і снїг із неба сходить, і туди не вертається, але наповає землю, щоб вона родила й ростила; щоб вертала насїннє тому, хто її обсїває, і хлїб тому, хто їсть, —

\VS{11}Так і слово моє, що виходить із уст у мене, — до мене не вертається впорожнї, але чинить те, що менї вгодно, й довершує те, чого я послав його.

\VS{12}Тим же то вийдете ви в радощах, і спокій буде вас супровожати; гори й узгірря сьпівати муть навперід вас піснї, і всї дерева в полі — плескати муть вам у долонї.

\VS{13}Замість тернини рости ме кипарис; замість кропиви родити ме мирт; се буде на славу Господню, на памятник вічний, що не покрушиться.




\par }\Chap{56}{\PP \VerseOne{1}Так говорить Господь: Допильновуйте суду й чинїть справедливість; спасеннє бо моє недалеко, й незабаром одкрита буде справедливість.

\VS{2}Щастен чоловік, що се чинить обачно, й син чоловічий, що твердо в законї держиться, той, що береже суботу від опоганення, а руку свою від усякого зла впиняє.

\VS{3}Нехай не говорить чужениця, що пристав до Господа: Господь зовсїм вилучив мене зміж свого люду, та й скопець нехай не каже: Дерево сухе я.

\VS{4}Бо так Господь говорить про скопцїв: хто шанує мої суботи, й вибирає те, що менї до вподоби, та вірно держиться завіту мого, —

\VS{5}Такому дам я в дому мойму й між мурами моїми ще красше місце й лучше імя, нїж самим синам і дочкам; дам імя їм вічне, що не загине.

\VS{6}Та й синів ізміж чужоплемінників, що пристануть до Господа, щоб йому служити й імя Господнє любити, та бути рабами його, — всїх, що стережуть мою суботу від опоганення, і твердо стоять у мойму завітї,

\VS{7}Тих приведу я на сьвяту гору мою й звеселю-ущасливлю в мойму домі молитви; всепалення їх і жертви їх будуть любі менї на жертовнику моїм; бо дом мій названий буде домом молитви про всї народи.

\VS{8}Господь Бог, що збірає до купи розсипаного Ізраїля, ось так говорить: до зібраних в Ізраїлї я ще й инших буду збірати.

\VS{9}Ви, все зьвіррє польове й гаєве, приходїть їсти\FTNT{*}{{\FR 56:9 }{\FT{Пророк бачить духом, що старшина жидівська, дбаючи тільки про свою повагу й роскоші, не прийме Христа. То ж накликує Римлян, щоб приходили, їх землю зайняти.}}}!

\VS{10}Сторожі їх — слїпі всї й невіжі; всї вони пси нїмі, не можуть гавкати, мріють бурмотять, дрімаючи, люблять тільки спати.

\VS{11}Се — пси, все голодуючі, наситу не знають; се — пастирі безглузді: всї позирають лиш на свою дорогу; кожний до останнього дбає про свою лиш користь.

\VS{12}Приходїть (говорять вони), достану вина, напиймось сикери; як сьогоднї, так буде й завтра; ба ще й більше!




\par }\Chap{57}{\PP \VerseOne{1}Праведний вмерає, та й нїхто сього не бере собі до серця; і люде побожні забераються з землї, та нїхто й не думає, що се праведник заберається з сьвіта, щоб не бачити ледарства.

\VS{2}Він відходить туди, де впокій; всї, що ходять правою дорогою, спочнуть спокійно на ложах своїх.

\VS{3}Приступіте ж, ви, до мене, дїти чарівницї; ви, кодло перелюбників та блудниць!

\VS{4}Із кого ви глузуєте? проти кого роззївлюєте роти, висолоплюєте язики? чи ви ж не зрадливі дїти, чи не кодло ложі?

\VS{5}Ви, що в блудї з ідолами потопаєте під кожним деревом розлогим, і бовванам дїти заколюєте понад водою та під скелями щілястими?

\VS{6}В гладких каменюках над бурчаками твоя роскіш; вони — вони твоє щастє; їм то ти приносиш жертви ливні і другі жертви; чи менї ж за се не гнївитись?

\VS{7}На високій та видній горі своє ти поставляєш ложе, й туди підходиш приносити жертву.

\VS{8}За дверима й за лутками ставиш памятники-ідоли свої; одвернувшись від мене, ти обнажуєшся й підходиш; розстелюєш постїль, вишукуєш місце, змовляєшся з тими, котрі тобі любі.

\VS{9}Ти ходила й до царя\FTNT{*}{{\FR 57:9 }{\FT{Царь між бовванами був Молох; йому приношено в жертву людей.}}} з пахущими мастьми, та все їх намножувала; ще ж слала й посли в краї далекі, та понижувалась як найглибше.

\VS{10}Утомлялась, блукаючи дорогами твоїми, та не сказала собі: „пуста надїя!‟ ти все ще знаходила силу в руцї своїй, і не впадала на силах.

\VS{11}Кого ж се злякалась ти, хто се тобі таким страшним здавався, що ти менї невірною зробилась, не думала про мене та й перестала носити в твойму серцї? Невже ж перестала ти боятись мене тому, що я довго мовчав?

\VS{12}О, я покажу праведність твою і вчинки твої, та вони не вийдуть у користь тобі.

\VS{13}Як ти заголосиш, — чи ж поможе тобі збір твій? — та ж їх усїх понесе вітер, розвіє подих його; хто ж покладає надїю на мене, той унаслїдує землю, й посяде сьвяту гору мою.

\VS{14}І сказав: Здіймайте, пробирайте, рівняйте дорогу, забірайте все спотичливе з дороги люду мого.

\VS{15}Так бо говорить високий, величній, вічно живущий, Сьвятий на імя: Я живу на висотах і в сьвятинї, та й з тими, в кого дух сокрушен, в кого серце смиренне, щоб оживляти духа смиренних і додавати життя серцям сокрушених.

\VS{16}Не до віку ж бо я судитись буду, не вічно гнївитись, бо знемігся б передо мною дух і всяка душа, що я сотворив.

\VS{17}За гріх зажерливостї його я гнївивсь і карав його, скривав лице моє й досадував; він же ж відвернувся й пійшов по дорозї за своїм серцем.

\VS{18}І бачив я дорогу його, та й сцїлю його, і буду водити його й потїшати його та й безʼутїшних у него.

\VS{19}Я додержу слова: мир, упокій далекому й близькому, говорить Господь, — та й сцїлю його.

\VS{20}А безбожні — як море розбурхане, що не може втихомиритись, і води його викидають каломут і грязиво.

\VS{21}Нема миру безбожним — говорить Бог мій.




\par }\Chap{58}{\PP \VerseOne{1}Клич грімко, не вдержуйсь, підніми голос твій, мов труба, і вкажи мойму люду беззаконня його, й дому Якововому всї гріхи його.

\VS{2}Вони ж бо питають у мене що дня про путї мої, наче б вони були такі люде, що живуть праведно й не відкидають законів Бога свого; вони допитують у мене про справедливість судів моїх; хотїли б зблизька зо мною судитись.

\VS{3}„Чом воно так, що ми постимо, а ти не бачиш сього? впокоряємо душі наші, а ти не знаєш?‟ Ось, — бо в день вашого посту ви вволяєте волю вашу, й вимагаєте тяжкої працї від других.

\VS{4}Ви постите хиба на те, щоб сваритись та правуватись, і немилосерною рукою кулакувати других; ви не постите того дня так, щоб голос ваш чуто в горі на небі.

\VS{5}Чи се такий піст, який я собі вибрав, — день, коли то чоловік впокорює душу свою, похилює, наче тростина, голову свою й попіл та верітку підстилає під себе? Чи се назвеш ти постом та днем угодним Господеві?

\VS{6}Ось — піст, який я люблю: зніми кайдани несправедливостї; розвяжи повязі ярма, одпусти придавлених на волю, і розірви всяку кормигу;

\VS{7}Подїлись із голодними хлїбом і введи в хату бурлаків бездомних; як побачиш обідранця, прикрий наготу його, і від однокровного твого не ховайся.

\VS{8}Тодї сьвітло твоє зорею засьвітить і рани твої скоро сцїляться, й справедливість твоя буде поперед тебе ходити, та й супроводити ме тебе слава Господня.

\VS{9}Тодї ти покликнеш, і Господь вислухає тебе, заголосиш — а він скаже: Ось я! Як же ж ти ще з твого займища викинеш ярмо, перестанеш піднімати грізно палець та зневажливо говорити,

\VS{10}І голодному віддаси серце твоє, та нагодуєш душу злиденника, — тодї в тьмі в тебе засяє сьвітло, а тьма твоя стане, мов полуднє;

\VS{11}І Господь буде по всяк час провідником тобі, і буде часу засухи насичувати душу твою, та кріпити товщею костї твої, і будеш ти, мов сад, підсичуваний водою, й мов криничина, що в неї вода нїколи не зсякає.

\VS{12}І забудує рід твій пустинї давнезні; ти одбудуєш основи многих поколїнь, і казати муть про тебе: Він одбудовав розвалини, попрокладував знов шляхи про поселеннє.

\VS{13}Коли вдержиш ногу твою задля суботи, та не будеш сього дня мого сьвятого своїх забагів чинити; коли буде субота в тебе осолодою, днем Господнїм сьвятим, шанованим; а пошануєш її тим, що неробити меш твоїх дїл звичайних, не годити своїм примхам і пусторікі слова понехаєш;

\VS{14}Тодї мати меш осолоду в Господї, возведу тебе певно на висоти землї та насичу тебе наслїддєм Якововим, предка твого; — се сказали уста Господнї.




\par }\Chap{59}{\PP \VerseOne{1}Ось, рука Господня коротша не стала, щоб рятувати, й ухо його не вглухло, щоб чути.

\VS{2}Нї, се переступи ваші з Богом вас розлучили, й гріхи ваші лице його од вас одвернули, щоб не вислухувати.

\VS{3}Бо ваші руки опоганені кровю, палцї — беззаконством; уста ваші торочять лож, язик ваш лепече неправду.

\VS{4}Нїхто не підносить голосу за справедливістю, за правду нїхто не озветься; надїються на нїчо і говорять льжу, вагонїють злом, а роджають злодїйство;

\VS{5}Висїдають гадючі яйця, тчуть паутину; хто попоїсть яєць їх, — умре, а як роздавить, — василиск вилазить.

\VS{6}Паутиннє їх не придатне на одежу, й вони не окриються своїм виробом; дїла їх — се дїла неправедні, в руках у них здирство.

\VS{7}Ноги в них швидкі до зла, — скорі вони до проливу безвинної крові; гадки їх — гадки безбожні, пустошеннє й пагуба на дорогах їх.

\VS{8}Мирні путї їм незнані, й справедливого суду нема на стежках у них; дороги їх криві, а хто ними ходить, не мати ме миру.

\VS{9}Тим то далеко від нас суд, і правосуддє не досягає нас; дожидаєм сьвітла, а ось темрява, — ясноти, а ходим у тьмі.

\VS{10}Мацяєм, як слїпий стїну, і, наче безʼокі, ходимо помацки; спотикаємся в південь, як смерком, між живими — як мертві.

\VS{11}Всї ревемо ведмедями, а то знов гудемо голубами; суду ждемо, та й немає, — пільги, та вона далеко від нас.

\VS{12}Бо переступів наших много перед тобою, і гріхи наші сьвідчать проти нас; бо ж переступи наші перед нами, й провини наші ми знаємо.

\VS{13}Спроневірились ми перед Господом і зʼолгали, та й відступили від Бога нашого; говорили обмову й зраду, вагонїли й роджали з серця слова неправди.

\VS{14}Відступив від нас суд, оддалїк зісталась справедливість; бо справедливість спотикнулась на майданї, й правота не знаходить входу.

\VS{15}Зникла правда; хто ж ледарства одцурався, терпить зневагу. І побачив се Господь, і погано було се в очах його, що нема суду.

\VS{16}Бачив він, що нема й чоловіка (праведного), й дивився, що нема кому заступитись; та помогла йому рука його, й справедливість його піддержала його.

\VS{17}І вложив він на себе справедливість, неначе панцирь, і шолом спасення — на голову собі; і одїгся ризою помсти, як одежою, та окрив себе ревностю, мов би наміткою.

\VS{18}По заслузї одплатить він повною міркою супротивникам своїм — строгостю, ворогам своїм — помстою; віддасть островам їх заслуженину.

\VS{19}І злякаються імени Господнього на заходї, й величі його — на сходї сонця. Хоч би ворог, як ріка, наступив, — прожене його подих Господень.

\VS{20}І прийде Одкупитель Сионові й синам Якововим, — тим, що навернуться од безбожностї — говорить Господь.

\VS{21}А се завіт мій з ними, говорить Господь: Дух мій, що на тобі, і слова мої, що я вложив в уста тобі, не одступлять від уст твоїх і од уст потомства твого, анї од уст синів внуків твоїх від тепер і по віки, говорить Господь.




\par }\Chap{60}{\PP \VerseOne{1}Встань, заяснїй, Ерусалиме; зійшло бо сьвітло твоє, і слава Господня зійшла над тобою.

\VS{2}Ось бо, — темрява вкривати ме землю, й поморок — народи; а над тобою засияє Господь, і слава його явиться над тобою.

\VS{3}І поприходять народи до сьвітла твого, й царі — до сяєва, що над тобою заблисне.

\VS{4}Піднеси очі твої й подивись кругом: всї вони громадно до тебе простують; сини твої прибувають здалека, й несуть дочок твоїх на руках.

\VS{5}Глянеш і зрадїєш; забється й поширшає серце в тебе; бо все багацтво морське попливе тобі в руки, власність народів прибуде до тебе.

\VS{6}Безлїч верблюдів покриє тебе — дромедарі з Мадіяму і з Ефи; сила їх прийде з Саби, привезуть золото й ладан, і звістять славу Господню.

\VS{7}Всї вівцї Кидарські будуть зібрані для тебе, барани Небайотські послужать для тебе; любою жертвою будуть вони менї на жертівнику мому, і я прославлю дом величностї моєї.

\VS{8}Хто вони, сї, що мов хмари, несуться, мов голуби в голубник свій прилїтають?

\VS{9}Се мене дожидають острови, а навперед них несуться кораблї Тарсийські, щоб перевезти синів твоїх з дальнього далеку, а з ними срібло їх і золото їх імені Господа, Бога твого й Сьвятого Ізрайлевого, бо він прославив тебе.

\VS{10}І сини чужоземцїв будуть мури твої будувати, і царі їх в послузї, перед тобою стояти; бо я в гнїву мойму побивав тебе, та в ласкавостї моїй буду милосердним на тебе.

\VS{11}І будуть у тебе брами все отвором стояти; нї в день нї в ночі не будуть зачинятись, щоб достатки народів до тебе прибували й царі їх приходили.

\VS{12}Ті бо царства й народи, що тобі не схочуть служити, погибнуть, і такі народи до нащаду вигублені будуть.

\VS{13}Краса Ливанова прийде до тебе, кипарис і кедри та сосна украсять місце сьвятостї моєї, і прославлю я підніжок ніг моїх.

\VS{14}І прийдуть до тебе в покорі сини тих, що тебе пригнїтали, й припадати муть до стіп у ніг твоїх всї, що колись тобою гордували, та й назвуть тебе городом Господнїм, Сионом Сьвятого Ізрайлевого.

\VS{15}Ти був покинутий і зненавиджений, так що тебе всї обминали; за те ж я вчиню тебе славою віків, радістю родів за родами.

\VS{16}Наче молоко ссати, будеш насичуватись добром народів, поживати скарби царські, нїби груди ссати, а тодї зрозумієш, що я, Господь, — твій спас, визволитель твій, потужний Яковів.

\VS{17}Замість мідї буду золото тобі вистачати, а замість залїза — срібло, замість дерева — мідь, замість каменя — залїзо; і настановлю мир — володарем у тебе, а справедливість — наглядником твоїм.

\VS{18}Не чути буде вже про насилування в землї в тебе, про спустошення та розбої — в займищах твоїх; і звати меш мури твої спасенною безпекою, а ворота твої — славою.

\VS{19}Вже не сонце буде тобі сьвітлом щоденним, не місяць — яснотою; а сам Господь буде вічним сьвітлом тобі, і Бог твій — славою твоєю.

\VS{20}І не зайде вже сонце твоє й місяць твій не згасне, бо Господь буде тобі вічним сьвітлом, і скінчаться днї смутку твого.

\VS{21}І нарід твій, всякий праведний навіки унаслїдує землю, — яко пагонець насаду мого, як рук моїх дїло, на прославу мою.

\VS{22}Від малого намножиться тисяча, від найслабшого — великий нарід. Я, Господь, покваплю довершити се свого часу.




\par }\Chap{61}{\PP \VerseOne{1}Дух Господа Бога (спочив) на менї, бо Господь помазав мене на те, щоб принести благу вість убогим; післав мене сцїляти сокрушених серцем; вістити невольникам визвол на волю, а увязненим — відчиненнє темницї;

\VS{2}Проповідувати рік примирення Господнього й день пімсти Бога нашого, потїшити всїх засумованих;

\VS{3}Сповістити сумним у Сионї, що даний їм буде вінець замість попелу, замість плачу — єлей радощів; замість сумовитого серця — одежа слави; й назвуть їх сильними в справедливостї, насадом Господнїм на його прославу.

\VS{4}І забудують вони вікові пустинї, відбудують давні розвалища і поновлять міста попустошені, що з давнезних давен були запустїли.

\VS{5}І поприходять чужинцї й пасти муть вашу отару, й сини чужениць будуть у вас хлїборобами та виноградарями вашими.

\VS{6}А ви будете зватись сьвященниками Господнїми, величати муть вас слугами Бога нашого; будете користуватись достатками народів і славитись їх славою.

\VS{7}За ваш сором оддано буде вам удвоє; за стид будуть вони радуватись своєю долею, бо в країнї своїй удвоє стільки посядуть; веселощі вічні будуть у них.

\VS{8}Я бо, Господь, люблю правосуддє, ненавиджу здирство з насилуваннєм, і віддам їм заплату по правдї й зроблю з ними вмову-завіт віковічний;

\VS{9}І насїннє їх знати муть народи, а потомність їх голосна буде між племенами; всї, хто їх буде знати, довідаєсь, що вони — насїннє, благословене Господом.

\VS{10}Велико радуватись буду Господом, звеселиться душа моя Богом моїм; він бо зʼодягнув мене в одежу спасення, ризою справедливостї обгорнув мене; мов на жениха, вложив вінець, мов княгиню, прибрав окрасами.

\VS{11}Як земля бо видає вроджай свій, і як город родить насїннє своє, — так виявить Господь Бог справедливість і славу перед усїма народами.




\par }\Chap{62}{\PP \VerseOne{1}Не вмовкну я ради Сиона, не втихну задля Ерусалиму, аж докіль, як сьвітло, заблисне справедливість його, а спасеннє його — як горючий сьвітильник.

\VS{2}І побачять народи справедливість твою й усї царі — славу твою, і дадуть тобі нове імя, яке уста Господнї наречуть.

\VS{3}І будеш, наче корона в руцї в Господа, наче царський вінець — в долонї Бога твого.

\VS{4}Не будуть уже тебе звати покидкою, не будуть звати край твій пустинею, а звати муть тебе: Ласкавість моя на нїй, а країну твою — замужня; Господь бо вподобав тебе, й земля твоя знов подружиться.

\VS{5}Як той молодик дружиться з дївчиною, так сини твої одружаться з тобою; і, як той жених радїє своєю княгинею, так буде Бог твій утїшатись тобою.

\VS{6}На мурах твоїх, Ерусалиме, я сторожу поставив, і не вмовкати ме вона нї в день, нї серед ночі. О ви, що пригадуєте Господа, — не вмовкайте! —

\VS{7}Не вмовкайте перед ним, аж покіль не відновить він Ерусалима та поки не зробить його славним на землї.

\VS{8}Поклявсь Господь правицею своєю і кріпкою рукою своєю: Не дам уже більше зерна твого супостатам твоїм у їжу, не буде вже більш чужениця вина твого пити, що ти його порав; а той,

\VS{9}Хто жне його, їсти ме його, вихваляючи Бога, й хто виноград порав, той і вино буде пити в сьвятому дворі його.

\VS{10}Ійдїте ж, ходїте в ворота й дорогу народові рівняйте! Рівняйте, рівняйте дорогу, геть усе каміннє з дороги счисчайте, виставте знамено народам!

\VS{11}Се, обявляє Господь з краю до краю землї: Скажіте дочцї Сионовій: ось ійде твій спаситель; із ним його заплата й нагорода його перед ним.

\VS{12}І назвуть їх народом сьвятим, одкупленим від Господа, а тебе називати муть містом пошукованим, а не опущеним.




\par }\Chap{63}{\PP \VerseOne{1}Хто се йде з Едому, в червоній одежі з Босору, такий величний в своїй одежі, що виступає в повнотї сили своєї? — Се я, — той що в устах його справедливість, я, сильний до рятовання.

\VS{2}Чом же одїж твоя червона, а ризи твої — мов у того, що топтав виноград у тискарнї?

\VS{3}Я топтав виноград сам один, не було зміж народів нїкого зо мною; і я потоптав їх у гнїву мойму, давив їх у досадї моїй; кров їх бризгала на мої ризи, от я й замаргав усю одїж мою;

\VS{4}День бо помсти мав я на умі, і настав рік визволу людей моїх.

\VS{5}Я дивився, й не було помічника; дивувався, що не було кому піддержати мене; та менї помогла рука моя, й досада моя — вона піддержала мене;

\VS{6}І потоптав я ворогів в гнїву мойму, розбив їх у досадї моїй, і полив землю їх кровю.

\VS{7}О, вдячно буду згадувати змилуваннє Господнє, і буду славити Господа за все те, що Господь дарував нам; за всї блага для дому Ізраїля, які явив йому в милосердю свому і великій ласкавостї своїй.

\VS{8}Він бо сказав: Вони ж народ мій, дїти, що не зломлять вірностї, — і він спасав їх.

\VS{9}В кожній недолї їх він не покидав їх, і ангел лиця його рятував їх; з любови своєї й з милосердя свого визволяв їх; підняв їх і носив по всї днї давні.

\VS{10}Та вони неслухняні бували й печалї завдавали духові його; за те ж він одвертався і ставав їм неприятельом; і сам воював проти них.

\VS{11}Тодї згадав народ часи давні, Мойсейові: де він — той, що вивів їх із моря з пастирем овець його? де той, що сьвятого духа свого вложив йому в серце?

\VS{12}Той, що вів Мойсея за праву руку величним рамям своїм; роздїлив перед ним води, щоб вічне вчинити імя собі;

\VS{13}Той, що вів їх через безоднї, мов коня степом широким, та й не спотикались.

\VS{14}Мов стадо, що легко сходить у долину, так дух Господень вів їх до впокою. Оттак водив ти твій нарід, щоб собі імя славне вчинити.

\VS{15}Споглянь же з небес, подивись із пробутку твого сьвятого й славного: Де любовний жар і кріпость твоя? — ласкавість твоя й милосердє твоє до мене — вони здержані!

\VS{16}Нї, тілько ти — отець наш; бо Авраам нас не відав, та й не знав про нас Ізраїль; ти, ти, Господь, — отець наш; від віків на імя тобі: Відкупитель наш.

\VS{17}Про що, Господи, допустив ти се на нас, щоб з путя твого ми збились, щоб закаменїло серце наше й перестало тебе боятись? Обернися ж задля слуг твоїх, задля поколїнь наслїддя твого.

\VS{18}На короткий час допалась вона народові сьвятостї твоєї, вороги бо наші взяли під ноги сьвятиню твою.

\VS{19}Ми тепер такими стали, наче б ти нїколи й не володїв над нами, наче б імя твоє не йменувалось над нами.




\par }\Chap{64}{\PP \VerseOne{1}О, коли б ти прорвав небеса й зійшов! гори б таяли від лиця твого,

\VS{2}Як від жару розтоплюючого, як від огню, що вода кипить від него, щоб імя твоє узнали вороги твої; од лиця твого задрожали б народи.

\VS{3}Як творив ти страшні дїла, яких ми й не сподївались, і сходив униз, то гори таяли від лиця твого.

\VS{4}Од віків бо не чували, й до уший не доходило, та й нїяке око не видало иншого Бога крім тебе, що стільки вчинив би тим, що надїються на него.

\VS{5}Милостиво стрічав єси всякого, хто радо чинив справедливість, і про тебе думав на дорогах своїх. Та ось, ти прогнївився, за те, що ми з давна грішили, і як же нам спастися?

\VS{6}Всї ми породились — як прокажений, і вся праведність наша — як поваляна одежа; всї ми повяли, мов те листє, і гріхи наші, наче вітер, розносять нас.

\VS{7}І нема, хто б призивав імя твоє, хто б постановив твердо, за тебе держатись; тим то й сховав ти од нас обличчє твоє, та й покинув нас погибати в беззаконнях наших.

\VS{8}Тепер же, Господи, — та ж ти наш отець; ми глина, а ти творець наш, і всї ми — дїло руки твоєї.

\VS{9}Не гнївайся, Господи, без міри; не згадуй до віку беззаконня наші. Глянь: ми ж усї — народ твій.

\VS{10}Он, городи сьвятостї твоєї стали пустками; запустїв і Сион, та й Ерусалим спустошений.

\VS{11}Храм осьвящення нашого й нашої слави, де батьки наші тебе прославляли, згорів у пожарі, і всї дорогоцїнності наші розграбовані.

\VS{12}Чи то ж іще й після сього будеш здержуватись, Господи, чи все ще будеш мовчати і нас без міри карати?




\par }\Chap{65}{\PP \VerseOne{1}Я дав пізнати себе тим, що про мене не питались; мене знайшли такі, що мене не шукали. Ось я! ось я! сказав я народові, що не звав себе моїм іменем.

\VS{2}По всяк день простягав я руки мої до народу неслухняного, що ходив путями лихими, по своїй вподобі,

\VS{3}До народу, що мене безнастанно в лице зневажає, бо приносить жертви по садах та палить кадило на цеглї;

\VS{4}Що седить у гробах, та в печерах ночи проводить; їсть свинину, а гидка юшка в посудах його;

\VS{5}Що говорить: Стій здалека, не наближуйся до мене, бо я сьвятий проти тебе! Вони — дим їдкий для мого носа, — огонь, що по всяк день горить.

\VS{6}От, що написано-призначено передо мною: Не буду мовчати, а відплачу, віддам їм у лоно.

\VS{7}Ваші переступи, говорить Господь, а заразом і беззаконня отцїв ваших, що кадили на горах і по горбищах зневажали мене, й одміряю в лоня їх все, що здавна коїли.

\VS{8}Так говорить Господь: Коли в виноградньому гронї повно соку, кажуть: Гляди, щоб ти його не вшкодив, бо в ньому благодать; те ж учиню я й задля слуг моїх, щоб не всїх погубити:

\VS{9}Я виведу з Якова потомство і від Юди наслїдника гір моїх, а внаслїдують те вибрані мої і слуги мої будуть там жити.

\VS{10}І буде Сарон пасовищем овець, а долина Ахор — місцем спочивку для волів народу мого, що до мене горнувся.

\VS{11}Вас же, що покинули Господа, забули про сьвяту гору мою, закладаєте столи Гадові, та ладите повну чашу для Мени\FTNT{*}{{\FR 65:11 }{\FT{Так звалися божища сонця і місяця.}}},

\VS{12}Вас я обрікаю-віддаю на меч, і всї попадаєте позаколювані, за те, що я кликав, а ви не озивались; говорив, а ви не слухали, і творили зло в очах моїх, та вибирали те, що менї не до вподоби.

\VS{13}Тим то й говорить Господь Бог: Слуги мої їсти муть, ви ж будете голодувати, слуги мої будуть пити, а вас буде мучити спрага. Раби мої будуть веселі, а вас побивати ме сором;

\VS{14}Слуги мої будуть сьпівати в радощах серця, ви ж голосити мете задля сердечного смутку й ридати від сокрушеного духа.

\VS{15}І полишите імя ваше у присягу вибраним моїм; і вбє-вигубить тебе Господь Бог, а вірних слуг своїх назве иншим іменем.

\VS{16}І хто буде назвою тою себе благословити, того благословляти ме Бог справдешний; а хто покленеться нею на землї, той покленеться Богом правди, — давні бо злиднї пійдуть в непамять і будуть закриті перед очима в мене.

\VS{17}Ось бо я творю нове небо й нову землю, а попередущі пійдуть в непамять, і не приходити муть на думку.

\VS{18}Ви ж будете веселитись і радуватись ізза того, що я творю, по віки; я бо обертаю Ерусалим у веселощі, а нарід його в радощі.

\VS{19}Та й я буду веселитись Ерусалимом і втїшатися людом моїм; і не почується вже там плачу, нї голосїння.

\VS{20}Там не буде немовлятка нї старця, щоб не дожив повного віку свого; бо й столїток вмірати ме молодиком; хиба грішник, хоч би й столїток, вмірати ме в проклонї.

\VS{21}І будуть будувати доми й у них жити, й насаджувати виногради й поживати їх плоди.

\VS{22}Не будуть будувати, щоб инший там жив, та й садити не будуть, щоб хто инший споживав; днї бо в людей моїх будуть довгі, як днї дерева, й вибрані мої будуть довго користуватись працею рук своїх.

\VS{23}Марно трудитись не будуть, нї дїти роджати на горе; будуть бо родом благословенним од Господа, а з ними й їх потомки.

\VS{24}І буде так, що перш, нїж вони до мене покликнуть, я озвуся; вони ще промовляти муть, а я вже вислухаю.

\VS{25}Вовк і ягня будуть пастись укупі, лев буде з волом їсти солому, а змій — землею харчитись: вони не будуть на всїй сьвятій горі моїй нїчого злого нї шкоди чинити, — говорить Господь.




\par }\Chap{66}{\PP \VerseOne{1}Так говорить Господь: небо — престол мій а земля — підніжок ногам моїм; де ж ви збудуєте дом менї, і де місце спочинку мого?

\VS{2}Все ж бо те зробила рука моя, й все од мене постало, говорить Господь. А ось, на кого я ласкаво спогляну: на смирного й сокрушеного духом та й на того, що тремтить перед словом моїм.

\VS{3}(Беззаконник же) той, що заколює вола, — він у мене те саме, що той, хто вбиває людину; хто приносить ягня в жертву — те саме, наче б пса задавив; хто приносить жертву хлїбну, — наче б жертвував свинину; хто палить на подяку кадило — наче той, що молиться до ідола; і як вони свою собі путь обрали, та як їх душа в гидотах кохається власних, —

\VS{4}Так само й я обійдусь із їх оманою, й наведу на них страшне їм; за те, що я кликав, а нїхто не озивався; я говорив, а вони не слухали, та чинили зло в очах моїх, і вибирали те, чим я гидував.

\VS{5}Почуйте ж слово Господнє, ви, що дрожите перед словом його: Ваше браттє, що не любить вас, і прогонить вас од себе задля імени мого, говорить: Нехай лиш явить себе в славі Господь, а ми побачимо вас веселих! Але їх окриє сором:

\VS{6}А от: гомін роздаєсь із міста, се голос Господень, що віддає заплату ворогам своїм.

\VS{7}Ще й не мучилась, а вродила; нїм ще прийшли болї, а вже привела сина.

\VS{8}Хто коли чував таке? Хто коли видав таке диво? Чи виринув коли який край в одну днину? Чи народився де нарід від разу, як от Сион, що ледви почав болїти, а вже й породив синів своїх?

\VS{9}Чи то ж я доведу до породу, та й не дам уродити? — говорить Господь. Або даючи силу родити, — чи зачиню утробу? — говорить Бог твій.

\VS{10}Звеселїться ж із Ерусалимом і радуйтесь ізза него всї, що любите його! возрадуйтесь із ним радістю, всї, що через него колись журились,

\VS{11}Щоб вам ссати й насичуватись потїхами з грудей його, впиватись і роскошувати великим багацтвом слави його.

\VS{12}Так бо говорить Господь: рікою направлю до його мир, а заливним потоком — багацтва й славу народів, — а все вам на осолоду, мов би вас на руках ношено, на колїнах голублено.

\VS{13}Як кого потїшає мати, так я вас буду потїшати; ви знайдете собі потїху в Ерусалимі.

\VS{14}Побачите се, й звеселиться серце ваше, ба й костї ваші процьвітуть, як молода зелень, і розтулиться правиця Господня слугам його; на ворогів же своїх він гнївом запалає.

\VS{15}Ось бо Господь прийде в огнї, а колесницї його — мов той вихор, щоб пролити гнїв свій і досаду й кару свою з огнем палаючим.

\VS{16}Господь бо буде огнем та мечем своїм всяку плоть судити, й много буде Господом побитих.

\VS{17}Ті, що сьвятять і очищують себе по дубровах, їдять свинину, миши й иншу гидоту, — всї погибнуть, говорить Господь.

\VS{18}Я бо знаю думки їх і дїла їх; та й прийду зібрати всї народи й язики, і прийдуть вони й взрять славу мою.

\VS{19}І положу на них знамено, й пошлю врятованих зміж них\FTNT{*}{{\FR 66:19 }{\FT{Апостолів.}}} до народів: у Тарсис, у Пулу й Луду, до тих, що лука напинають; у Тубалу, Евану, й по далеких островах, що слави моєї не вбачали, й возвістять вони народам славу мою,

\VS{20}І зберуть вони всїх братів ваших зміж усїх народів на дар Господу на конях і возах, на носилах і на мулах та верблюдах — на сьвяту мою гору в Ерусалимі, говорить Господь, — так само, як Ізраїль приносить дар у дом Господнїй в чистій посудинї.

\VS{21}З них я буду брати в сьвященники й левіти, говорить Господь.

\VS{22}Бо як нове небо й земля нова, що я сотворю, все будуть передо мною, говорить Господь, так буде рід ваш і імя ваше.

\VS{23}Тодї місяць за місяцем, субота за суботою приходити ме всяка людина перед лице моє, щоб поклін менї оддавати, говорить Господь.

\VS{24}І будуть виходити й оглядати трупи людей, що одцурались мене; червяк їх не вмре й огонь їх не погасне; й будуть вони гидотою всякій тварі.

\par }