\NormalFont\ShortTitle{КНИГА ПРОРОКА АВВАКУМА}

{\MT КНИГА ПРОРОКА АВВАКУМА.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Видиво, явлене пророку Аввакумові:

\VS{2}Ой докіль, Господи, буду я взивати, а ти не почуєш, — буду голосити до тебе про насиллє, а ти не спасеш?

\VS{3}Про що даєш бачити менї кривду, й дивитись на нужду? Рабунок і насильство перед очима в мене; родиться що-раз більше ворогуваннє, підіймається незгода.

\VS{4}Ось, закон утратив силу, справедливого суду нема; безбожний перемагає праведного, а суд виходить переворотний.

\VS{5}Розгляньтесь проміж народами, придивітесь уважно (моїм дїлам), а ви зачудуєтесь; я бо ще за ваших часів учиню таке, що ви б і не повірили, як би вам хто розповідав.

\VS{6}Ось бо, я підійму Халдеїв, нарід жорстокий, та бутний, що широко по землї буяє, щоб загорнути осади, які до його нїколи не належали.

\VS{7}Страшний він і грізний, сам собі становить він право, рядить, як сам хоче.

\VS{8}В його конї бистрійші над парди, а швидкійші над вовки смерком; кінниця його розбігається на всї боки; орлом приходять-прилїтають їздецї його здалека, й кидаються на здобич.

\VS{9}Цїлою силою виступає він на влови, встромивши зір наперед себе, загортає полонян, як пісок.

\VS{10}Насьміхається він із царів, збиткується над князями; іграшка йому всякий замок: усипле вал та й звойовує його.

\VS{11}Тодї надувається ще більш дух його; він ходить-буяє; сила його — вона богом йому.

\VS{12}Та чи ж ти, Господи, не Бог мій, не Сьвятий мій з давен давнезних? Нї, ми не погибнемо! Ти, Господи, тілько задля суду напустив його. Скеле моя! ти лиш на кару призначив його.

\VS{13}Не твоїм чистим очам дивитись на лиходїйства, не тобі приглядатись угнїтанню! Чом же ти позираєш мовчки на лиходіїв, як безбожник пожерає того, що праведнїйший від його?

\VS{14}Чом же ти покидаєш людей, як рибу у морі, як ті повзючі, що в їх нема пана?

\VS{15}Ось, він витягає їх усїх вудкою, захоплює в сак, забірає в свої неводи, та й радується тим і веселиться.

\VS{16}За се він сїтї своїй жертву приносить й кадить неводу свому, бо має від них пай свій товстий й їду смаковиту.

\VS{17}Чи ж проте має він все сїть свою випорожнювати й безнастанно вигублювати народи безмилосердно?




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Став же я, неначе на вартї, і стоючи, мов би на баштї, роздумував, що скаже він менї, що відповість на мою жалобу.

\VS{2}І відказав менї Господь і промовив: Спиши видиво, а напиши його виразно на таблицї, щоб, хто буде читати, прочитав легко;

\VS{3}Видиво бо сягає в далекий, але означений час; воно говорить про те, що станеться на кінцї, й не заведе; та хоч би воно й загаялось, а ти жди, бо воно збудеться певно й не зміниться.

\VS{4}Ось, серце горде не буде мати спокою, а праведний буде вірою своєю жити.

\VS{5}Гордий чоловік похожий на вино, що граючи, не швидко втихає; він розширює серце своє, неначе те пекло, й як смерть, він усе голоден; він загортає всї народи, загарбує всякі племена.

\VS{6}Та хиба ж вони не зложать про нього приповідку, хиба ж не будуть присьпівувати на сьміх: Горе тому, хто збогачує себе не своїм; нїби воно на довго? — та хто обтяжує себе закладами!

\VS{7}Чи вони ж не встануть нагло на тебе? чи не будуть торгати тебе; чи не підіймуться проти тебе грабіжники, чи не попадеш ти на луп їм?

\VS{8}Так як ти грабив многі народи, ограблять і тебе всї остальні народи за пролив крові людської, за розбуреннє країни, міста й усїх осадників його.

\VS{9}Горе тому, хто несправедливо добро про свій дом наживає, щоб звити гнїздо собі на висотї, й тим забезпечити себе від біди!

\VS{10}Неславу придумав ти свойму дому, вигублюючи многі народи, й накликав гріх на душу свою.

\VS{11}Каміннє з мурів взивати ме проти тебе, а сволоки деревяні будуть їм відповідати:

\VS{12}Горе тому, хто город на крові будує, і строїть замки несправедливостю.

\VS{13}Та ось що прийде від Господа Саваота: Ті люде працюють на поживу огню, племена мучаться надармо.

\VS{14}Бо земля сповниться тими, що спізнали славу Господню, як води наповнюють море.

\VS{15}Горе тобі, що подаєш ближньому твому напій з домішкою твоєї злоби, й впоюєш його, щоб бачити сором його!

\VS{16}Та самий ти заситив себе стидом замість слави; пий же й ти та покажи наготу; бо до тебе повернеться кубок у правицї Господнїй, і впаде безчесть на твою славу.

\VS{17}Кара бо за лиходїйство твоє на Ливанї здійметься проти тебе за витрату розпуджених животин, за пролив людської крові, за спустошеннє країни, міста й усїх, що в йому жили.

\VS{18}Що за вжиток із того боввана, що його різьбарь витесав, — із того виливаного ложного вчителя, хоч різьбарь, вироблюючи нїмі ідоли, покладає надїю на свій виріб?

\VS{19}Горе тому, що промовляє до дерева: вставай! а до нїмого каменя: Ну бо, прокинься! Чи він же озветься? Ось, він обложений золотом і сріблом, духа ж він не має.

\VS{20}А Господь — у храму свому сьвятому; нехай вся земля мовчить перед ним!




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Молитва пророка Аввакума, до сьпіву:

\VS{2}Господи, я почув вість од тебе й злякався. Господи! доверши твоє дїло посеред лїт (нашої недолї), посеред лїт обяви його, спогадай в гнїві про милосердє.

\VS{3}Колись прийшов був Бог від Теману, Сьвятий — від Паран-гори. Покрила небеса величність його й славою сповнив він землю.

\VS{4}Сяєво її, як сонце, сьвітило; од руки його проміннє, там утаєна його сила.

\VS{5}Перед ним ійшла зараза, поза ним — палючий вітер.

\VS{6}Ступив він — земля струсилась; глянув — і затремтїли народи; розпались гори вічні, первовічні узгірря позападались; дороги його — вічні.

\VS{7}Знаю я, як посумнїли були намети Етіопські, як затремтїли шатри Мадіямські.

\VS{8}А хиба ж на ріки не запалав був гнїв твій, Господи, на ріки — досада твоя, а на море — ярость твоя, коли ти, неначе всїв був на конї твої, й на колесницї рятуючі?

\VS{9}Ти напяв лука твого, як се клятьбою обіцяв був поколїнням; ти роздїляв води землї.

\VS{10}Вгледївши тебе, затрусились гори водні; води перестали плисти, безодня застогнала голосно й неначе зняла руки свої в гору.

\VS{11}Сонце й місяць зʼупинились на свойму місцї перед сяєвом лїтаючих стріл твоїх, перед сьвітлом блискаючих списів твоїх.

\VS{12}У гнїві ступав єси по землї, в досадї розтоптував народи.

\VS{13}Ти виступив на рятунок твого народу, на підмогу помазанникові твойму. Ти сокрушив голову безбожного роду; обнажив його від підошви до верху.

\VS{14}Ти пробив його ж списами голови гетьманів його, коли вони примчались бурею, щоб мене розбити, й радувались, як той, що надїється, бідолаху в тайному місцї пожерти.

\VS{15}Ти ж, мов би кіньми своїми, прочинив нам дорогу через море, через безодню вод великих.

\VS{16}Почувши-згадавши про се, затрусилось внутро в менї; на вість про се задріжали губи в мене; біль дійшов аж до костей моїх, і захиталось місце підо мною; та менї треба бути спокійним в день нужди, коли наступить на мій нарід грабіжник його.

\VS{17}Та хоч би не цьвіла фиґовина, не родив виноградник, і оливина завяла; хоч би нива не дала хлїба, не стало овець в кошарі а товару в стайнях, —

\VS{18}То я й тодї буду веселий в Господї, й радуватись буду Богом спасення мого.

\VS{19}Бо Господь Бог — моя сила, він дасть менї сугакові ноги й виведе мене на високі гори.

\par }