\NormalFont\ShortTitle{ПЕРВА КНИГА МОЙСЕЯ}
{\MT ПЕРВА КНИГА МОЙСЕЯ.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}У початку сотворив Бог небо та землю.

\VS{2}Земля ж була пуста і пустошня, і темрява лежала над безоднею; і дух Божий ширяв понад водами.

\VS{3}І рече Бог: Настань, сьвіте! І настав сьвіт.

\VS{4}І бачив Бог сьвіт, що воно добре; та й розлучив сьвіт із темрявою.

\VS{5}І назве Бог сьвіт день, а темряву назве ніч. І був вечір, і був ранок; день первий.

\VS{6}І рече Бог: Нехай проміж водами постане твердь, і розлучає води з водами! І сталось тако.

\VS{7}І сотворив Бог твердь; і розлучив Бог воду, що була під твердею, із водою, що була понад твердею.

\VS{8}І назве Бог твердь небо. І був вечір, і був ранок; день другий.

\VS{9}І рече Бог: Зберись, водо, що попід небом, ув одно місце, і появися суходоле. І сталось тако.

\VS{10}І назве Бог суходіл земля, а згромадженє вод назве море. І бачив Бог, що добре.

\VS{11}І рече Бог: Нехай проростить земля биллє травне, зело з насїннями і дерево плодовите, плодюще по свойму родові, щоб його насїннє було в йому. І сталось тако.

\VS{12}І вивела земля биллє травне, зело з насїннями і дерево плодовите, плодюще по свойму родові, що його насїння було в йому по свойму родові. І бачив Бог, що добре.

\VS{13}І був вечір, і був ранок; день трейтїй.

\VS{14}І рече Бог: Постаньте сьвітила, на твердї небесній розлучати день із ніччю, і бувайте знаменнями на ознаку впливочасу і днїв і років.

\VS{15}І бувши сьвітилами на твердї небесній, сьвітїте по землї. І сталось тако.

\VS{16}І сотворив Бог два сьвітила великі: сьвітило велике правити днем, і сьвітило менше правити ніччю, і зорі.

\VS{17}І поставив їх Бог на твердї небесній сьвітити на землю.

\VS{18}І правити днем і ніччю, і розлучати сьвіт із темрявою. І бачив Бог, що добре.

\VS{19}І був вечір, і був ранок; день четвертий.

\VS{20}І рече Бог: Заграйте, води, душами живими, і полинь, птаство, над землею попід небесною твердю.

\VS{21}І сотворив Бог чудища великі і усяку душу живу повзючу, що заграла ними вода, по родові їх, і всяке птаство пернате. І бачив Бог, що добре.

\VS{22}І благословив їх Бог, і глаголе: Плодїтеся і множтеся і сповняйте воду в морях, і птаство нехай множиться на землї.

\VS{23}І був вечір, і був ранок; день пятий.

\VS{24}І рече Бог: Виведи, земле, душу живу по роду їх, четверонога і повзюче і дикого зьвіра, по родові їх. І сталось так.

\VS{25}І сотворив Бог зьвірє земне по родові їх, і скотину по родові й усе повзюче по родові їх. І бачив Бог, що добре.

\VS{26}І рече Бог: Сотворимо чоловіка в наш образ і в подобу, і нехай панує над рибою морською, і над птаством небесним, і над скотиною, і над усяким диким зьвірєм, і над усяким гадом, що лазить по землї.

\VS{27}І сотворив Бог чоловіка в свій образ, ув образ Божий сотворив його, як чоловіка і жінку сотворив їх.

\VS{28}І благословив їх Бог, і рече до них Бог: Плодїтеся і намножуйтесь, і сповнюйте землю і підневолюйте її, і пануйте над рибою морською і над птаством небесним і над усїм зьвірєм, що гасає по землї.

\VS{29}І рече Бог: Оце ж дав я вам усяке зело з насїннями, яке нї росте на землї, та й усяке дерево, що має в собі плід родющий насїннє; се нехай вам на харч.

\VS{30}І всякому зьвірові земному, і всякому птаству небесному, і всьому повзючому по землї, усякій душі живій, призначив я всяку траву й зело на харч. І сталось тако.

\VS{31}І бачив Бог, що все, що сотворив, було вельми добре. І був вечір, і був ранок; день шестий.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Так докіньчено небеса й землю з усїм войнством їх.

\VS{2}І докіньчив Бог шестого дня дїло своє, що сотворив; і почив на семий день від усього дїла, що сотворив.

\VS{3}І благословив Бог день семий, і зъясував його сьвятим: того бо дня спочив од усїх дїл своїх, які вчинив і зробив.

\VS{4}Се початок настання небес і землї, як сотворено їх, того часу, як сотворив Господь землю і небо,

\VS{5}Не було ще на землї нїякої рослини на полях, і не росло ще нїяке зело на полях; бо Господь Бог не повелїв іще дощувати на землю, і не було ще там людей порати землю.

\VS{6}Виходила ж імла з землї і напувала всю верховину на суходолї.

\VS{7}І создав Господь Бог чоловіка з землї польової, і вдихнув йому в ноздрі живе диханнє. І став чоловік душею живою.

\VS{8}І насадив Бог сад у Едемі на востоцї, та й осадив там чоловіка, що создав.

\VS{9}І зростив Господь Бог усяке дерево із землї, принадне на погляд і смашне плодом своїм, і дерево жизьняне посеред саду, і дерево познавання добра й зла.

\VS{10}І ріка виходить із Едему на поливаннє саду, а потім розлучається чотирма течіями.

\VS{11}Імя первої Пизон; ся обтекає всю Гавила землю, де знаходять золото.

\VS{12}А золото в тій землї предобре. Там знаходять і бедола-смолу і камінь оникс.

\VS{13}А друга річка зветься Гигон; ся обтекає всю Куш землю.

\VS{14}А трейтя зветься Гиддекель; се та річка, що йде на схід соньця від Ассура. А четверта річка, се Евфрат.

\VS{15}І взяв Господь Бог чоловіка та й осадив його в Едемському саду порати його і доглядати.

\VS{16}І заповідав Господь Бог чоловікові, глаголючи: З усякого древа в саду-раї можна тобі по вподобі їсти.

\VS{17}З того ж дерева, що дає знаттє доброго й лихого, з того не важитимешся їсти, ато вмреш певно того ж дня, як скоштуєш із його.

\VS{18}І рече Господь Бог: Не добре чоловікові бути самому; сотворимо йому таку поміч, щоб до пари була йому.

\VS{19}І сотворив Господь Бог із землї всякого зьвіря польового і всяке птаство небесне, і привів їх до чоловіка побачити, як він зватиме їх, і як нї назвав би чоловік їх живі душі, так щоби мусїли вони зватись.

\VS{20}І подавав чоловік назви всякій скотинї, і птаству небесному, і всякому польовому зьвірові, та про чоловіка не знайшлось такої помочі, щоб до пари була йому.

\VS{21}І попустив Господь Бог твердому сну обняти чоловіка, і як заснув, узяв одно з його ребер, та й затулив його місце тїлом.

\VS{22}І создав Господь Бог женщину з ребра, що взяв од чоловіка, та й привів її до чоловіка.

\VS{23}І каже чоловік: Се ж кість од костей моїх і тїло від тїла мого. Мусить вона зватись людина; бо її взято з чоловіка.

\VS{24}Тим оставить чоловік отця свого й матїр свою та й прилїпиться до жони своєї, і будуть удвох тїлом одним.

\VS{25}І були обоє нагі, чоловік і жона його, і не соромились.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Змій же був хитріщий над усякого польового зьвіра, що Господь Бог создав. І каже він жіньцї: Чи справдї Бог сказав: Не мусите їсти нї з якого дерева райського? І каже жінка змієві: З усякого дерева райського їсти мемо,

\VS{2}З плоду ж дерева, що серед раю, рече Бог, не їжте з його, анї доторкати метесь до нього, ато помрете.

\VS{3}І каже змій жіньцї: Нї бо, не помрете.

\VS{4}А се Бог знає, що скоро попоїсте з нього, відкриються вам очі, і будете як боги, знающі добре й лукаве.

\VS{5}І вбачала жінка, що добре дерево на їду, і принадне очима дивитись і надило тим, щоб усе знати; і взяла плоду з його та й скоштувала, і дала чоловікові свойму з собою, і скоштували.

\VS{6}І відкрились їм обом очі, і схаменулись вони, що були нагі; і позшивали листя смоковне, та й поробили пояси.

\VS{7}І почули глас Господа Бога ходячого в раї по прохолодї, і поховались чоловік і жінка його від лиця Господа Бога посеред райського дерева.

\VS{8}І покликне Господь Бог до чоловіка, і рече йому: Де єси?

\VS{9}І каже він: Голос почув я твій у саду та й злякавсь, тим що наг, та й сховавсь.

\VS{10}І рече він: Хто зъясував тобі, що наг єси? Хиба скоштував з того древа, що заповідав я тобі з одного сього не їсти?

\VS{11}І каже чоловік: Жінка, що дав єси бути зо мною, вона дала менї з дерева, я й попоїв.

\VS{12}І рече Господь Бог жіньцї: Що ти вкоїла? І каже жінка: Змій спокусив мене, я й скоштувала.

\VS{13}І рече Господь Бог змієві: За те, що вдїяв таке, проклят єси між усїма скотами, і між усїм зьвірєм польовим. Лазити меш поповза, човгати меш на грудях твоїх і на череві ходити меш, і їсти меш землю по всї днї життя твого.

\VS{14}І положу ворогуваннє між тобою й жінкою і між насїннєм твоїм і насїннєм її, воно рощавлювати ме тобі голову, ти ж упивати мешся йому в пяту.

\VS{15}А жінцї рече: Наготую тобі муки в вагонїннях твоїх; мучившись роджати меш дїти, а до мужа твого поривати ме тебе, він же панувати ме над тобою.

\VS{16}І чоловікові рече: Що послухав єси гласу жени твоєї та попоїв з того дерева, що заповідав я сього єдиного не їсти, проклята земля задля тебе; в печалї і тузї харчувати мешся з неї по всї днї живота твого.

\VS{17}Тернину да осет родитиме вона тобі, і їстимеш польове зело.

\VS{18}У поту лиця твого їстимеш хлїб твій, аж покіль вернешся в землю, що з неї й узято тебе. Земля бо єси і землею візьмешся.

\VS{19}І дав чоловік жіньцї своїй імя Ева: бо вона мати всїх живих.

\VS{20}І поробив Господь Бог чоловікові й жіньцї його одежу із шкір та й зодїг їх.

\VS{21}І рече Господь Бог: Оце і чоловік став як один ізміж нас, зрозумівши добре й лукаве, і тепер колиб не простїг руку свою, та не взяв із древа животового, да не попоїв, і не став жити во вік.

\VS{22}І вислав його Господь Бог із саду Едену порати землю, що з неї й узятий.

\VS{23}І вигнав чоловіка. І поставив на востоцї за садом Еденом херовимів з поломяними голими мечами обертасами стерегти дорогу до животового древа.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}І взнав чоловік Еву, жінку свою, і завагонївши вона, вродила Каїна і промовила: Придбала я людину з Божої ласки.

\VS{2}Потім уродила брата його, Абеля. І був Абель вівчар, Каїн же пахарь.

\VS{3}І сталось по якомусь часї, що Каїн приносив Господеві жертву з польового вроджаю.

\VS{4}Абель же приносив принос од перваків овечих ситеньких. І споглянув Господь на Абеля і на дар його;

\VS{5}На Каїна ж і на його жертву не споглянув. І взлився Каїн, і змарнїв.

\VS{6}І рече Господь Каїнові: Чого ти злишся, і чого змарнїв?

\VS{7}Коли чиниш добре, дак і лице весело позирає; коли ж чиниш не добре, дак на тебе гріх чигає в порозї, щоб одолїти; ти ж мусиш панувати над ним.

\VS{8}Озветься ж Каїн до Абеля, брата свого: Ходїмо в поле. І як були вони в полї, напав Каїн на брата свого Абеля та й убив його.

\VS{9}І рече Господь Каїнові: Де твій брат? А він каже: Не знаю. Хиба я сторож брата мого?

\VS{10}І рече: Що вкоїв єси? Слухай, се голосить кров брата твого до мене з землї.

\VS{11}Оце ж проклят єси прогоном із землї, що роззявила уста свої пити кров брата твого з руки твоєї.

\VS{12}Як порати меш землю, не давати ме вже з сього часу вона тобі нїякої користї. Волоцюгою й утїкачем будеш на землї.

\VS{13}І відказав Каїн Господеві: Не перебути менї того, що наробив провиною моєю.

\VS{14}Женеш оце мене з землї, і від лиця твого ховати мусь, і буду волоцюгою й утїкачем на землї і, хто зустріне мене, той і вбє мене.

\VS{15}І рече йому Бог: Тим же то, хто б убив Каїна, на того впаде помста всемеро.

\VS{16}І положив Господь знак на Каїні, щоб не вбивав його, хто зустріне його. І зійшов Каїн од обличчя Господнього, і пробував у Нод-землї, на востоцї ʼд Едену.

\VS{17}І взнав Каїн жінку свою, і завагонїла вона, і вродила Геноха. Він же збудував місто в імя сина свого Геноха.

\VS{18}Генохові же породивсь Ірад, а Ірад появив Мегуяеля, а Мегуяель появив Ламеха.

\VS{19}І взяв собі Ламех дві жінки: одна на ймя була Ада, а друга на ймя була Зилла.

\VS{20}І вродила Ада Ябаля. Сей був батько тих, що живуть шатрами і держять скотину.

\VS{21}А брат його на імя був Юбаль. Сей був батько охочих до гусель та до сопілки.

\VS{22}Зилла ж і та вродила Тубаль-Каїна, праотця всїх тих, що кують мідь і залїзо. Сестра ж Тубаль-Каїнова Ноема.

\VS{23}І каже Ламех жінкам своїм: Ой Зилло й Адо, кохані жінки Ламешихи! Слухайте, що я скажу вам, чуйте слово певне. Коли б за болючу рану вбив я чоловіка, коли б за синяк одвдячив парубкові смертю, —

\VS{24}Кара б сталась за Каїна в семеро хто вбив би, за Ламеха ж у сїмдесять і сїм раз би сталась.

\VS{25}І взнав Адам жінку свою знов, і вродила вона сина і дала йому імя Сет: Воскресив бо каже, менї Бог потомство замість Абеля, що вбив Каїн.

\VS{26}І Сетові те ж появлено сина і назве він імя йому Енос. Тодї почали призивати імя Господнє.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Се книга роду Адамового: У той день, як сотворив Бог чоловіка, в образ Божий сотворив його.

\VS{2}Мужа і жену сотворив їх, і благословив їх і нарече назву їм людина в той день, як сотворив їх.

\VS{3}Поживши ж Адам двісьтї і трийцять год, появив сина в свій вид і в свій образ і дав імя йому Сет.

\VS{4}Віку Адамового після того, як появив Сета, було вісїм сот год, і появив сини й дочки.

\VS{5}А всього віку Адамового було девять сот і трийцять год, і вмер.

\VS{6}Як було ж Сетові сто і пять год, появив Еноса.

\VS{7}Як родився ж Енос, жив іще Сет вісїм сот і сїм год, і появив сини і дочки.

\VS{8}А всього віку Сетового було девять сот і дванайцять год, і вмер.

\VS{9}Як було ж Еносові девятьдесять год, появив Кенана.

\VS{10}І прожив Енос, появивши Кенана, вісїм сот і пятнайцять год, і появив сини і дочки.

\VS{11}А всього віку Еносового девятьсот і пять год, і вмер.

\VS{12}Як було ж Кенанові сїмдесять год, появив Магалалеля.

\VS{13}І прожив Кенан появивши Магалалеля вісїм сот і сорок год, і появив сини і дочки.

\VS{14}А всього віку Кенанового було девятьсот і десять год, і вмер.

\VS{15}І прожив Магалалель шісьдесять і пять год, і появив Яреда.

\VS{16}І прожив Магалалель появивши Яреда вісїм сот і трийцять год, і появив сини і дочки.

\VS{17}А всього віку Магалалелевого було вісїм сот і девятьдесять і пять і вмер.

\VS{18}І прожив Яред сто і шісьдесять і два годи, і появив Геноха.

\VS{19}І прожив Яред, появивши Геноха, вісїм сот год, і появив сини і дочки.

\VS{20}А всього віку Яредового було девятьсот і шісьдесять і два годи, і вмер.

\VS{21}І прожив Генох шісьдесять і пять год, і появив Метусалу.

\VS{22}І ходив Генох з Богом, появивши Метусалу, три ста год, і появив сини і дочки.

\VS{23}А всього віку Генохового було триста і шісьдесять і пять год.

\VS{24}І ходив Генох з Богом, і не стало його: бо взяв його Бог.

\VS{25}І прожив Метусала сто і вісїм десять год, і появив Ламеха.

\VS{26}І прожив Метусала появивши Ламеха сїм сот і вісїмдесять і два годи, і появив сини і дочки.

\VS{27}А всього віку Метусалового було девятьсот і шісьдесять і девять, і вмер.

\VS{28}І прожив Ламех сто і вісїмдесять і два годи, і появив сина.

\VS{29}І дав йому імя Нояг, каже бо: Сей розважати ме нас у працї нашій та в знемозї рук наших, як поратимем землю, що прокляв Господь Бог.

\VS{30}І жив Ламех появивши Нояга пятьсот і девятьдесять і пять год, і появив сини і дочки.

\VS{31}А всього віку Ламехового було сїм сот і сїмдесять і сїм год, і вмер.

\VS{32}Як було ж Ноягові пятьсот год віку, появив Сема, Хама і Яфета.




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}Як почали ж люде намножуватись на землї та понароджувалось дочок у їх,

\VS{2}Тодї сини Божі, бачивши, що в синів чоловічих дочки хороші, брали їх за жінок, хто котору вподобав.

\VS{3}І рече Господь: Не буде мій дух переважувати в людинї до віку, бо вона тїло; дак нехай віку людського буде сто і двайцять год.

\VS{4}Були тодї на землї велетьнї, та й навпосьлї, як сини Божі горнулись до дочок чоловічих, а вони їм роджали. Се ті потужники, що з давнїх давен бували високо вславлені.

\VS{5}Як же побачив Бог, що ледарство людське було велике на землї, а люде дбають повсячасно тільки про лихе,

\VS{6}Дак жалкував Господь, що сотворив чоловіка на землї, тай журився тяжко.

\VS{7}І рече Бог: Вигублю чоловіка, що із землї, як чоловіка, так і скотину, і лазюче і летюче: бо взяла мене досада, що посоздавав їх.

\VS{8}Нояг же здобувся на ласку в Господа.

\VS{9}Оце ж Ноягова й постань. Нояг був праведний чоловяга, без гріха між сучасниками своїми. Нояг ходив з Богом.

\VS{10}І появив Нояг три сини: Сема, Хама і Яфета.

\VS{11}Земля ж попсувалась перед Богом, і сповнилась насильством земля.

\VS{12}І споглянув Бог на землю, аж вона зопсувалась: бо зопсувало всяке тїло свою путь на землї.

\VS{13}І рече Бог Ноягові: Конець усякому тїлу прийшов перед мене: бо землю сповнено насильством од них. Оце ж хочу їх викоренити з землї.

\VS{14}Зроби собі ковчег із соснового дерева; гнїзда поробиш у ковчезї та й посмолиш його з середини і надвору смолою.

\VS{15}А зробиш ковчег тако: трох сот локот завдовжки ковчег, і пятьдесять локот завширшки, а трийцять локот заввишки.

\VS{16}Просьвіт зробиш у ковчезї і зведеш його в локіть угорі; двері ж у ковчезї зробиш із боку, а житла у два і у три поверхи робити меш.

\VS{17}Я ж оце наведу потоп, воду на землю, щоб вигубити всяке тїло, що є в її живий дух попід небесами, і все, що є на землї, повиздихає.

\VS{18}І поставлю заповіт (умову) з тобою: Ввійдеш у ковчег ти і синове твої і жена твоя і жени синів твоїх з тобою.

\VS{19}І од усякого живого і од усякого тїла по двоє од усїх уведеш у ковчег, щоб живими остались з тобою: самець і самиця будуть.

\VS{20}Од усього птаства по роду, і од усякої скотини по роду, і од усього лазючого, що човгає по землї по роду їх; двоє од усякого ввійдуть у ковчег до тебе, щоб зостались живими. Ти ж возьми всякої харчі собі, щоб мали ви що їсти.

\VS{21}І вчинив Нояг усе, що заповідав йому Господь, і притьма так учинив.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}І рече Бог до Нояга: Увійди сам і ввесь дом твій у ковчег; бо тебе вбачав я праведним передо мною в сьому родї.

\VS{2}Від усякої ж скотини чистої введи до себе по семеро, самця і самицю, від скотини ж нечистої по парі, самця і самицю,

\VS{3}І від птаства небесного по семеро, самця і самицю, щоб насїннє живе переховати по всїй землї.

\VS{4}Ще бо сїм день, і дощувати му на землю сорок день і сорок ночей, та й вигублю з лиця землї всяке живе, що сотворив.

\VS{5}І вчинив Нояг усе, що заповідав йому Господь Бог.

\VS{6}Ноягові ж було шістьсот год, як стався потоп водний на землї.

\VS{7}І ввійшов Нояг, і сини його, і жінка його, і жінки синів його з ними у ковчег задля води потопньої.

\VS{8}І з чистої скотини і з скотини нечистої і з птаства і з усього лазючого поповза по землї,

\VS{9}По парі ввійшло до Нояга в ковчег, самець і самиця, як заповідав Бог Ноягові.

\VS{10}І сталось по семи днях, що вода потопня поняла землю.

\VS{11}В шести сотьньому роцї Ноягового віку, другого місяця, на сїмнайцятий день місяця, того ж дня, порозверзались усї жерела великої безоднї, і хляби (вікна) небесні повідчинялись.

\VS{12}І лило на землю сорок день і сорок ночей.

\VS{13}Того дня ввійшов Нояг, Сем, Хам і Яфет, сини Ноягові, і жінка Ноягова і троє жінок синів його з ним у ковчег;

\VS{14}Вони і усяка животина по свойму роду, і всяка скотина по кодлу, і усяке лазюче поповза, що човгає по землї по кодлу свойму, і всяке птаство пернате.

\VS{15}Поввіходили до Нояга у ковчег по парі усякого тїла, що в йому є живий дух.

\VS{16}І входячі були самець і самиця од усякого тїла, як заповідав йому Бог. І зачинив Господь Бог ковчег ізнадвору.

\VS{17}І затоплювало землю сорок день, і прибувало води, і підіймало ковчег у гору над землею.

\VS{18}І впотужнювалась вода, і прибувала велико на землї, і носився ковчег по водї.

\VS{19}І впотужнювалась вода на землї несказанно, і поняла всї високі гори, по під небесами.

\VS{20}Прибула понад ними вода на пятнайцять локот, і поняла всї високі гори.

\VS{21}І повиздихало всяке тїло, що двигалось по землї, і з птаства і з скотини, і з зьвіра, і з усякого лазючого поповза по землї і всяка людина.

\VS{22}Усе, в чого було диханнє і все, що було на сусї, повиздихало.

\VS{23}І погинуло все живе, що було на земному лицї, погинуло, і людина і скотина і лазюче поповза, і птаство небесне, і вигублено все те на землї, і зоставсь Нояг один да те, що було з ним у ковчезї.

\VS{24}І впотужнювалась вода на землї сто і пятдесять день.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}І спогадав Бог Нояга і все живе і всяку скотину з ним у ковчезї, і навів Бог вітра на землю, і перестало дощувати.

\VS{2}І позамикались жерела в безоднї і хляби небесні, і зупинився дощ із неба.

\VS{3}І вертались води з землї без перестанї, і як уплило сто і пятдесять день, стала вода посякати.

\VS{4}І зупинився ковчег у сьомому місяцї, на сїмнайцятий день місяця, на горі Арарацькій.

\VS{5}І вбувало води більше та більше до десятого місяця, а в десятому місяцї на первий день місяця стало видко верхи по горах.

\VS{6}І сталось по сорока днях, що відчинив Нояг вікно в ковчезї, що був зробив.

\VS{7}І випустив крука, і лїтав той сюди й сюди, закіль посякла вода на землї.

\VS{8}Опісля випустив голубицю від себе, щоб довідатись, чи вода спала з земного виду.

\VS{9}Та не знайшла голубиця відпочинку нозї своїй, та й вернулась до його в ковчег: бо вода поняла вид усїєї землї. І простїг він руку тай узяв її до себе в ковчег.

\VS{10}І пождав ще других сїм день, та ізнов послав голубицю з ковчега.

\VS{11}І прилетїла голубка надвечір до його, колиж се — оливний листок у неї в дзьобочку. І дознавсь Нояг, що вода уступила з виду земного.

\VS{12}І зождав іще других сїм день, та й послав знов голубицю, і не вернулась уже до його тодї.

\VS{13}І сталось у шістьсот первому роцї на первий день первого місяця, що посякла вода на землї. І зняв тодї Нояг кришу в ковчезї, і споглянув, аж се — вид земний уже сухий,

\VS{14}А в другому місяцї на двайцять сьомий день місяця земля стужавіла.

\VS{15}І рече Господь Бог Ноягові, глаголючи:

\VS{16}Вийди з ковчега сам і жона твоя і сини твої, і жени синів твоїх з тобою.

\VS{17}І всяку животину, що з тобою і всяке тїло від птаства і від скотини і з усякого лазючого поповза по землї повиводь із собою; і плодїтесь і намножуйтесь на землї.

\VS{18}І вийшов Нояг і сини його, і жінка його, і синів його жінки з ним.

\VS{19}Усяка животина, всяке лазюче поповза по кодлах своїх повиходило з ковчега.

\VS{20}І спорудив Нояг жертівника Господеві, і взяв з усякої чистої животини і з усякої чистої птицї та й принїс у всепаленнє на жертівник.

\VS{21}І понюхав Господь любих пахощів, і рече: Не проклинати му вже більше землї за чоловіка; бо надих людського серця злющий з молодощів його; і не вигублювати му вже більш усього живого, як учинив.

\VS{22}Покіль земля землею, сїйба й жнива, холоднеча й спека, лїто й весна, день і ніч не перестануть.




\par }\Chap{9}{\PP \VerseOne{1}І благословив Бог Нояга і сини його, і рече їм: Бувайте плодющі і намножуйтесь і залюднюйте землю.

\VS{2}І страх і ляк перед вами нехай находить на всяку животину земну, і на всяке птаство небесне, і на все лазюче по землї, і на всяку рибу морську. На поталу вам подав я їх.

\VS{3}Усяке двигуще, що живе на землї, буде ваша їда; як зело травяне подаю вам усе.

\VS{4}Тілько мясива з його кровю, душею, щоб не їли.

\VS{5}Крові бо вашої, душ ваших, вимагатиму, на всякій животинї мститимусь за неї і допевнятимусь душі людської від руки чоловіка, від руки братя його.

\VS{6}Хто проллє кров людську, того кров теж проливати ме чоловік: бо в образ Божий сотворив Бог чоловіка.

\VS{7}Ви ж росплоджуйтесь і намножуйтесь, буяйте по землї і множтесь по її.

\VS{8}І рече Бог Ноягові та синам його з ним, глаголючи:

\VS{9}Ось я поставляю заповіт мій з вами і з вашим потомством по вас.

\VS{10}І з усякою душею живою, що з вами, з птаством і скотиною, і з усїм живим на землї, що з вами буде, з усїма, що повиходили з ковчега.

\VS{11}І постановлю заповіт мій з вами: що нїяке тїло не вимре вже од потопньої води, і не буде вже потопу водного, щоб спустошити всю землю.

\VS{12}І рече Господь Бог Ноягові: Ось вам знаменнє заповіту, що я дав між мною і вами і між усякою живою душею, яка єсть з вами в роди вічні:

\VS{13}Райдугу́ мою покладаю в хмарі, щоб вона була знаменом заповіту між мною і землею.

\VS{14}І станеться, як наведу хмари понад землею, що зъявиться веселка моя в хмарі.

\VS{15}І спогадаю заповіт мій, що постав між мною і вами, і між усякою живою душею в усякому тїлї: що не буде вже води потопньої на погибель усякому тїлу.

\VS{16}А буде райдуга моя в хмарі, і дивитись му на її, щоб спогадати заповіт вічний між Богом і землею, і між усякою живою душею і всяким тїлом, яке єсть на землї.

\VS{17}І рече Бог Ноягові: Се знаменнє вмови, що постановив я проміж мною і усяким тїлом, яке єсть на землї.

\VS{18}Сини ж Ноягові, що повиходили з ковчега, були: Сем, Хам і Яфет. Хам же був отець Канаанів.

\VS{19}Троє сих сини Ноягові, і від них порозсївались люде по всїй землї.

\VS{20}І почав Нояг бути ратаєм на землї і насадив виноград.

\VS{21}І пив вино, та й упився і лежав обнаживши ся у наметї свойму.

\VS{22}І побачив Хам, отець Канаанів, наготу батька свого, і вийшовши геть оповідав обом братам своїм.

\VS{23}І взявши Сем та Яфет гуню, накинули її на плечі собі та й ійшли дивлячись назад, і прикрили наготу батька свого, а лиця їх дивились назад, і наготи батькової не бачили вони.

\VS{24}Отверезився ж Нояг од хмелю свого, та й довідався, що вчинив йому підстарший син його,

\VS{25}І рече: Ой щоб же ти долї не мав, Канаане! Рабом що найнисшим служити меш браттї.

\VS{26}Хвала Господеві! Се Бог мого Сема. А ти, Канаане, рабом у них будеш.

\VS{27}Розшируй Яфета і дай йому, Боже, седїти у Сема, у брата в наметї, а ти, Канаане, рабом у них будеш.

\VS{28}І пожив Нояг по потопі триста і пятдесять год;

\VS{29}І було всїх днїв Ноягових років деватьсот пятьдесять, і вмер.




\par }\Chap{10}{\PP \VerseOne{1}Се ж постань синів Ноягових, Сема, Хама та Яфета, і понароджувались їм сини по потопі.

\VS{2}Сини Яфетові: Гомер та Магог, та Мадай, та Яван да Тубал, та Месех, да Тирас.

\VS{3}А сини Гомерові: Аскеназ та Рифат та Тогарма.

\VS{4}А сини Яванові: Елиса, да Тарсис, Киттим та Доданим.

\VS{5}Від сих розселились люде в країнах невірних, по землях своїх, по мовах своїх, по родинах своїх, по племенах своїх.

\VS{6}А сини Хамові: Куш та Мизраїм, да Фут, да Канаан.

\VS{7}А сини Кушові: Себа та Гавила, да Сабта, да Рахма, да Сабтека; а сини Рахмові: Шеба та Дедан.

\VS{8}І появив Куш Нимрода. Сей почав бути велетнем на землї.

\VS{9}Сей був велетень ловець перед Господом; тим і мовляли: як Нимрод, велетень ловець перед Господом.

\VS{10}Царюваннє ж його роспростерлось на Бабилон, і Ерех, і Аккад, і Калне у Синеяр землї.

\VS{11}Із тієї землї вийшов Ассур, та й збудовав Ниневу і Регобод-Ір, і Калаг,

\VS{12}І Резен між Ниневою і Калагом; було то місто велике.

\VS{13}Від Мизраїма родились Людій, Анамій, Легавій і Нафтухій,

\VS{14}І Патрусїй, Каслугій, від котрих пійшли Филистимцї, да Кафторій.

\VS{15}Від Канаана ж родились Зидон, його перворідень, та Хет,

\VS{16}Євусій, та Аморій, та Гергасїй,

\VS{17}Та Гевій, да Аркей, да Синей,

\VS{18}Та Арвадїй, та Земарій, да Гаматїй; а потім розродились родини Канаанські.

\VS{19}А займище Кананеїв сягало від Сидону до Герару, до Гази, до Содому і Гоморри й Адами й Зевоіму аж до Лаши.

\VS{20}Се сини Хамові по їх родинах, і мовах, і землях, і племіннях.

\VS{21}І Семові, праотцеві всїх дїтей Еберових, братові Яфетовому старшому, понароджувались сини.

\VS{22}Сини Семові: Елам, та Ассур, та Арфаксад, та Люд, та й Арам.

\VS{23}А сини Арамові: Уз да Хул, да Гетер, да Маш.

\VS{24}Арфаксад же появив Салу, а Сала появив Ебера.

\VS{25}А Еберові вроджено два сини; одного звали Фалек, бо за його життя земля була подїлена, а брата його на імя звали Йоктан.

\VS{26}А Йоктан появив Алмодада та Шалефа, та Газармавета да Єраха,

\VS{27}Та Гадорама, та Узала, та Диклу,

\VS{28}Та Обаля, та Абимавеля, та Шеву,

\VS{29}Та Офира, та Гавилу, та Йовава. Всї ʼці сини Йоктанові.

\VS{30}А поосїдали вони від Мешари до Сефари гори, що на схід сонця.

\VS{31}Се сини Семові по їх родинах, мовах, по їх займищах, по їх народовинах.

\VS{32}Се роди синів Ноягових по їх свояцтвах, по їх племіннях; і від них порозходились народи по землї після потопу.




\par }\Chap{11}{\PP \VerseOne{1}І була вся земля мова одна і слово одно.

\VS{2}І сталось, як мандрували вони від схід сонця, що знайшли поділлє в Синеяр землї, та й осїлись там.

\VS{3}І мовляли одно ʼдному: Нумо лишень робити цеглу та випалювати. І була в їх цегла за камінь а земляна смола за вапну.

\VS{4}І мовляли: Нумо споруджувати місто із баштою, щоб її верх був до небес, і зробімо собі память, щоб не розпорошитись нам по всїй землї.

\VS{5}І зійшов Господь побачити город і башту, що споруджували сини чоловїчі.

\VS{6}І рече Господь: Оце ж рід один, мова одна в усїх, а се тількі почин їх заходу коло працї; і тепер нїщо їх не зупинить нї від чого, що задумали зробити.

\VS{7}Зійдемо ж униз та помішаємо їх мову, щоб не розуміли одно ʼдного.

\VS{8}І розсїяв їх ізвідти Господь по лицю всієї землї; і покинули споруджувати город і башту.

\VS{9}Тим проложено йому імя Бабель: бо там помішав Господь мову всієї землї, і звідти розсїяв їх Господь по лицю всієї землї.

\VS{10}А се постань Семова. Було Семові сто лїт, як появив Арфаксада, у другому роцї по потопі.

\VS{11}І пожив Сем після того, як появив Арфаксада, пятсот год, і появив сини й дочки, та й умер.

\VS{12}І пожив Арфаксад трийцять і пять год, і появив Селу.

\VS{13}А пожив Арфаксад після того, як появив Селу, чотири ста і три роки, та й появив сини й дочки.

\VS{14}І пожив Села трийцять год, і появив Ебера.

\VS{15}А пожив Села після того, як появив Ебера, чотири ста і три роки, і появив сини й дочки.

\VS{16}І пожив Ебер трийцять і чотири годи і появив Пелега.

\VS{17}А пожив Ебер після того, як появив Пелега, чотири ста і трийцять год, і появив сини й дочки.

\VS{18}І пожив Пелег трийцять год, і появив Регува.

\VS{19}А пожив Пелег після того, як появив Регува, двістї і девять год, і появив сини й дочки.

\VS{20}І пожив Регу трийцять і два роки, і появив Серуга.

\VS{21}А пожив Регу після того, як появив Серуга, двістї і сїм год, і появив сини й дочки.

\VS{22}І пожив Серуг трийцять год, і появив Нагора.

\VS{23}А пожив Серуг після того, як появив Нагора, двістї год, і появив сини й дочки.

\VS{24}І пожив Нагор двайцять і девять год, і появив Тару.

\VS{25}А пожив Нагор після того, як появив Тару, сотню і девятнайцять год, і появив сини й дочки.

\VS{26}І пожив Тара сїмдесять год, і появив Аврама, Нагора й Гарана.

\VS{27}А се постань Тарина. Тара появив Аврама, Нагора і Гарана; Гаран же появив Лота.

\VS{28}І вмер Гаран перш отця свого Тари в землї ріднїй своїй, в Урі Халдейському.

\VS{29}І побрали собі Аврам і Нагор жінок. Імя Аврамовій жінцї було Сара; імя ж Нагоровій жінцї було Милка Гаранівна, дочка батька Милки й батька Іски.

\VS{30}Сара ж була неплідна, не мала дїтей.

\VS{31}І взяв Тара Аврама да Лота, сина Гаранового, сина свого сина, да невістку свою Сару, сина свого Аврама жінку, та й вивів їх із Ура Халдейського, щоб ійти в землю Канаанську, і прийшли в Гаран та й осїлись там.

\VS{32}А віку Тариного було двістї і пять год, і вмер Тара в Гаранї.




\par }\Chap{12}{\PP \VerseOne{1}І рече Господь Аврамові: Зійди з землї твоєї і від роду твого і з домівки отця твого у ту землю, що тобі покажу.

\VS{2}І зроблю тебе народом великим, і благословлю тебе і звеличу імя твоє, і будеш благословен.

\VS{3}І благословлю благословляючих тебе, а кленучих тебе проклену. І благословляться в тобі всї племіння землї.

\VS{4}І пійшов Аврам, як глаголав йому Господь, і йшов із ним Лот. Аврамові ж було сїмдесять год, як ізійшов із Гарану.

\VS{5}І взяв Аврам Сару, жінку свою, да Лота, сина брата свого, і все майно своє, яке нажили в Гаранї, і всякі душі, що здобули в Гаранї, та й зійшли геть, щоб ійти в землю Канаанську. І прийшли в Канаан землю.

\VS{6}І пройшов Аврам землю до врочища Сихема, до дубрави Море́, Канаанеї ж тодї жили в тїй землї.

\VS{7}І явивсь тодї Господь Аврамові, і рече йому: Потомкам твоїм надїлю землю сю. І спорудив там він жертівника Господеві, що явивсь йому.

\VS{8}І двинув звідти в гори, на восток ід Бетелю, і напяв намет свій на захід сонця від Бетеля, а від Гая на востоцї, і спорудив там жертівника Господеві, і призвав імя Господнє.

\VS{9}І подававсь Аврам усе далїй та далїй, простуючи на полуднє.

\VS{10}І сталась голоднеча в тїй землї, і спустивсь Аврам у Египет на пробуваннє таменькі, бо тяжка була вона в тїй землї.

\VS{11}Сталося ж, як наближавсь до входу в Египет, рече він Сарі, жінцї своїй: Оце ж я знаю, що ти молодиця гарна.

\VS{12}От, як Египтяне тебе побачять, дак і казати муть: Се жінка його, та й убють мене, тебе ж оставлять живою.

\VS{13}Кажи ж, що ти менї сестра, щоб добре менї було задля тебе.

\VS{14}І сталось, як прийшов Аврам у Египет, от і вбачали Египтяне, що жінка його була молодиця гарна дуже.

\VS{15}І як побачили її врядовики Фараонові, дак вихваляли перед Фараоном, і взято молодицю в палати Фараонові.

\VS{16}І з Аврамом обійшовся він добре задля неї, і надїлено його вівцями й волами, ослами й рабами, рабинями й ослицями й верблюдами.

\VS{17}Та вдарив Господь Фараона й дом його тяжкими язвами задля Сари, жінки Аврамовоі.

\VS{18}І прикликав Фараон Аврама та й каже: Що се вдїяв єси менї? Чом не сказав єси менї, що вона жінка тобі?

\VS{19}Про що певнив єси: Вона сестра менї? Я й узяв її собі за жінку. Тепер же ось тобі жінка твоя; возьми її та й ійди собі.

\VS{20}І повелїв Фараон людям своїм, щоб випроводили його й жінку його і усе, що було його.




\par }\Chap{13}{\PP \VerseOne{1}І зійшов же Аврам геть із Египту з жінкою своєю й усїм, що мав, і Лот із ним, на полуднє.

\VS{2}І був Аврам богатий вельми на скотину, на срібло й на золото.

\VS{3}І ходив мандрівками своїми все далїй і далїй із полуденньої землї до Бетеля, аж до того місця, де був його намет перше між Бетелем та Гаєм,

\VS{4}На те врочище, де спорудив жертівника вперве. І призвав там Аврам імя Господнє.

\VS{5}І в Лота, що ходив з Аврамом, були й вівцї і товар і намети.

\VS{6}І не вмішчала їх земля, щоб їм жити вкупі; бо майно їх було велике, так що не можна було жити вкупі.

\VS{7}І була звяга між чабанами скоту Аврамового і між чабанами скоту Лотового. Канаанеї ж і Ферезії тодї жили на землї тїй.

\VS{8}Рече ж Аврам Лотові: Нехай не буде звяги між мною й тобою і між чабанами моїми та чабанами твоїми: бо ми брати.

\VS{9}Хиба ж не вся земля перед тобою? Відлучись від мене: коли ти налїво, я направо; коли ж ти направо, я налїво.

\VS{10}І звівши Лот очі свої, побачив усю околицю Йорданську, що перше нїж зруйнував Господь Содому й Гоморру, вся до Сигора наповнена була водою, як сад Господень і як земля Египецька,

\VS{11}І вибрав собі Лот усю околицю Йорданську, і відїйшов Лот ід востоку, і розлучився кожен із братом своїм.

\VS{12}Аврам осївся в землї Канаанській, а Лот осївся в городах околишнїх, і двинув з наметом своїм до Содому.

\VS{13}Люде ж Содомські та були злющі й грішні перед Господом вельми.

\VS{14}Господь же рече Аврамові після того, як Лот розлучивсь із ним: Позирни очима твоїми, та поглянь од місця, де ти тепер, ід півночі, ід полудню, ід востоку, ід заходу.

\VS{15}Бо всю землю, що ти вбачаєш, тобі оддам, і потомкам твоїм навіки.

\VS{16}І вчиню потомки твої, як пісок земляний; коли хто зможе злїчити пісок земляний, то й потомки твої злїчить.

\VS{17}Уставши, пройди землю в довжину і в ширину її; бо тобі оддам її.

\VS{18}І відселившись Аврам, прийшов та й осївсь коло Мамрієвого дуба, що був у Гебронї, та й спорудив там жертівника Господеві.




\par }\Chap{14}{\PP \VerseOne{1}Сталося ж за часів Амрафела царя Синеярського, і Арійоха, царя Еллазарського, Кедорлайомера, царя Еламського, і Тидала, царя Гоїмського,

\VS{2}Що вчинили вони рать із Берою, царем Содомським, і з Бирсою, царем Гоморським, і з Синабом, царем Адамським, і з Семебером, царем Зебоїмським, і з царем Белїйським, се єсть Сигорським.

\VS{3}Всї вони змовились ізійтись на Сиддим-долинї, се єсть теперенькі Море Солоне.

\VS{4}Дванайцять год були вони підневолені Кедорлайомерові, а в чотирнайцятому роцї відступили.

\VS{5}І прийшли в чотирнайцятому роцї Кедорлайомер і царі, що були з ним, та й побили Рефаїмів ув Астарот Карнаїмі, а Сусїїв у Гамі, а Еміїв на Кириятаїм-долинї,

\VS{6}А Горіїв на їх Сеїр-горах, до Ель-Парана, що лежить на захід соньця від пустині.

\VS{7}І повернули звідти та й дойшли до Ен-Мишпата, се Кадес, і звоювали всю землю Амалекиїв та Аморіїв, що жили у Газазон-Тамарі.

\VS{8}Вийшов же царь Содомський, і царь Гоморський, і царь Адмейський, і царь Зебоїмський, і царь Белїйський чи Сигорський, та й постали проти них на Сиддим-долинї:

\VS{9}Проти Кедорлайомера, царя Еламського, та Тидала, царя Гоїмського, та Амрафела, царя Синеярського, та Арійоха, царя Еллазарського, чотири царі проти пятёх,

\VS{10}На Сиддим же долинї та було багацько ям. І побігли царі Содомський та Гоморський та й попадали туди, а ті, що зістались, побігли в гори.

\VS{11}І позабирали вони все добро Содомське й Гоморське й усї харчі їх та й пійшли звідти.

\VS{12}І взяли Лота, сина брата Аврамового, що жив у Содомі, та й рушили звідти.

\VS{13}Аж ось прийшов один, що втїк, та й сказав Аврамові Євреєві, що жив коло дубів Мамрія Аморієнка, брата Єсколового та Анерового, сї ж були союзники Аврамові.

\VS{14}Чуючи ж Аврам, що його небожа зайнято в полонь, уворужив своїх сьвідомих кметїв, що породились у його в господї, три сотнї і восїмнайцятеро, та й двинув нагоньця до Дану.

\VS{15}І роздїливсь, він і його кметї, на купи, та й напав на їх у ночі і побив їх, і вганяв за ними аж до Хоби, що лежить на півнїч од Дамаска.

\VS{16}І вернув усе майно їх, і Лота, небожа свого, вернув і майно його, і жінок і кметї.

\VS{17}Вийшов же царь Содомський на зустріч йому, після того як вернувсь, подужавши Кедорлайомера й царів, що були з ним, на Саве-долину, се долина Царська.

\VS{18}А Мелхизедек, царь Салемський, винїс хлїб і вино; був же він сьвященник Бога вишнього.

\VS{19}І благословив його, і рече: Благословен ти, Авраме, від всевишнього Бога, Владики неба і землї!

\VS{20}І благословен Бог всевишнїй, що подав тобі у руки ворогів твоїх запеклих! Аврам дав йому десятую часть із всього.

\VS{21}Каже ж і царь Содомський Аврамові: Оддай менї кметї, майно ж возьми собі.

\VS{22}Рече ж Аврам до царя Содомського: Здіймаю руку мою до Господа Бога вишнього, що сотворив небо й землю:

\VS{23}І нитки й ременя обувнього не возьму з усього твого, щоб не сказав: Я збогатив Аврама.

\VS{24}Нїчогісїнько менї, опріч єдино, що поїли кметї мої та кромі частини мужів, що ходили зо мною: Анер, Єшколь і Мамрій нехай беруть свою частину.




\par }\Chap{15}{\PP \VerseOne{1}Після того, як се сталось, було слово Господнє до Аврама у видїнню: Не бійсь, Авраме; я тобі щит, нагорода твоя велика буде вельми.

\VS{2}Рече ж Аврам: Владико Господе, що менї даси? одпускаюсь я бездїтен, а наслїдник моєї худоби сей Дамашчанець Елиєзер.

\VS{3}І рече Аврам: Не дав єси менї потомства, дак раб моєї господи наслїдник мій буде.

\VS{4}І знов слово Господнє було до його і глаголе: Не буде він твоїм наслїдником, а той хто вийде з тебе, той буде наслїдник тобі.

\VS{5}І вивів його з намета і рече: Позирни на небо та злїчи зорі, коли зможеш злїчити їх. І рече: Такі будуть потомки твої.

\VS{6}І поняв Аврам віри Господеві, і він полїчив йому те за праведність.

\VS{7}Рече ж до його: Я Господь, що вивів тебе із Ура Халдейського, щоб оддати тобі землю сю в наслїддє, наслїдствовати.

\VS{8}І рече: Владико Господе, почому знати му, що наслїдити му її?

\VS{9}Рече ж до його: Возьми менї телицю трилїтню, та козу трилїтню, та барана трохлїтка, та горлицю, та голубеня.

\VS{10}Узяв же він усе те та й порозтинав пополам, і положив їх противолично одну частину до другої, а птиць не розтинав.

\VS{11}Злетїлося ж птаство на труп розтятий; Аврам же зганяв його.

\VS{12}А як заходило соньце твердий сон обняв Аврама, і страх у темряві великий напав на його.

\VS{13}І речено було до Аврама: Знаючи знай, що переселятись буде потомство в землю не свою, і підневолять його, і тїснити муть його чотири ста лїт.

\VS{14}Народові ж тому, що йому будуть підневолені, дам присуд я, а потім ізийдуть геть із майном великим.

\VS{15}Ти ж одідеш до отцїв твоїх з упокоєм, і поховають тебе в старощах добрих.

\VS{16}У четвертому ж родї вернуться сюди; не сповнились бо гріхи Аморіїв і досї.

\VS{17}Як же було соньце на западї та згусла темрява тодї, наче піч задимувала, і поломя огняне пройшло між розтятими частинами.

\VS{18}У той день завітував Господь з Аврамом завіт, глаголючи: Потомству твойму дам землю сю від ріки Египецької до ріки великої, ріки Евфрата:

\VS{19}Кеніїв, і Кенесіїв, і Кедмоніїв,

\VS{20}І Хетіїв, і Ферезіїв, і Рефаїв,

\VS{21}І Аморіїв, і Кананеїв, і Гергесіїв, і Ебусеїв




\par }\Chap{16}{\PP \VerseOne{1}Сара ж Аврамова жінка да не роджала йому. Була ж у неї рабиня Египтянка на імя Агара.

\VS{2}І рече Сара до Аврама: Се зачинив мене Господь, щоб не роджати; дак увійди до рабинї моєї, щоб у мене були дїти від неї. І послухав Аврам гласу Сариного.

\VS{3}І взяла Сара, Аврамова жена, Агару, рабиню свою Египтянку, після того, як Аврам седїв осадою десять років у землї Канаанській, та й оддала її за жінку мужові свойму Аврамові.

\VS{4}І ввійшов до Агари, і завагонїла. Як же почулась вона, що завагонїла, почала зневажати господиню свою.

\VS{5}І рече Сара до Аврама: Зневага менї від тебе. Вона ж почуваючись вагітною, зневажає мене. Суди Бог між мною й тобою.

\VS{6}Рече ж Аврам до Сари: Ось рабиня твоя в руках у тебе. Твори їй по твоїй вподобі.

\VS{7}Узялась тодї жорстко за неї Сара, і зійшла та з очей у неї. І знайшов її ангел Господень коло криницї в пустинї, по дорозї в Сур.

\VS{8}І рече: Агаро, Сарина рабине, звідкіля прийшла єси і куди хочеш ійти? І каже: Зійшла з очей Сари, господинї моєї.

\VS{9}Рече ж їй ангел Господень: Вернись до господинї твоєї та покорися під руку її.

\VS{10}Рече ж їй ангел Господень: Намножу я потомство твоє безлїч.

\VS{11}І рече їй ангел Господень: Оце ходиш важкою, і вродиш сина, і даси йому імя Ізмаель; бо Господь почув тїсноту твою.

\VS{12}Сей буде дикий чоловік. Рука його проти всякого чоловіка, і всякого чоловіка рука проти його, і седїти ме він у всїх родичів своїх на шиї.

\VS{13}І дала вона імя Господеві, що глаголав до неї: Бог бачений. Бо казала: Я бачила того, хто явивсь менї.

\VS{14}Тим прозвано криницю ту: „Криницею Живого, що мене бачить.‟ Се між Кадесом і Баредом.

\VS{15}І вродила Агара Аврамові сина, і дав Аврам імя синові, що вродила йому Агара, Ізмаель.

\VS{16}Аврамові ж було вісїмдесять і шість год віку, як Агара вродила Авраму Ізмаеля.




\par }\Chap{17}{\PP \VerseOne{1}А як було Аврамові девятьдесять і девять год віку, явивсь Господь Аврамові, і рече йому: Я Бог всемогущий. Ходи передо мною і бувай щирий і праведен.

\VS{2}І вчиню заповіт мїй проміж мною й тобою, і намножу тобі потомків безлїч.

\VS{3}І впав Аврам ниць на лице своє, і рече йому Бог і глаголе:

\VS{4}Се я, що вчинив заповіт мій з тобою, що будеш ти праотець купи народів.

\VS{5}І не зватимуть уже тебе на імя Аврам, а буде імя твоє Авраам, бо я вчинив тебе отцем купи народів.

\VS{6}І зрощу тебе вельми велико і вчиню тебе народами, і царі виходити муть із тебе.

\VS{7}І поставлю мій заповіт між мною й тобою, і потомками твоїми по тобі в їх родах про віковічний заповіт, щоб менї бути Богом тобі і потомкам твоїм по тобі.

\VS{8}І дам тобі і потомству твойму по тобі землю, що в нїй тепер чужениця єси, всю Канаан землю на віковічню державу, і буду їх Богом.

\VS{9}І рече Бог Авраамові: Ти ж заповіт мій певнити меш, ти й потомки твої по тобі в їх роди.

\VS{10}Ось заповіт, що ви певнити мете між мною й вами й потомством твоїм по тобі. Усяке хлопя між вами мусить бути обрізано.

\VS{11}Обрізувати метеся ж ви на тїлї вашої передньої шкірки, і се буде ознакою заповіту між мною й вами.

\VS{12}І в вісїм день віку мусить бути кожне хлопя обрізане проміж вами з роду в рід, і той хто родивсь у господї, і той, кого куплено за гроші, що не з твого роду.

\VS{13}Хто родивсь у твоїй господї і кого куплено за гроші, повинен бути обрізаний; і сим робом заповіт мій буде на вашому тїлї про заповіт віковічний.

\VS{14}А необрізаний музького полу, такий що тїло його передньої шкірки необрізане, такого викоренити з народу його; він поламав заповіт мій.

\VS{15}І рече Бог Авраамові далїй: Жену твою Сару не мусиш уже звати на імя Сара, а Сарра буде імя її.

\VS{16}І благословлю її, і дам тобі сина від неї, і буде вона народами, царі в народів із неї будуть.

\VS{17}І впав Авраам ниць і осьміхнувсь; і рече в думцї своїй: Столітнёму б то появити сина? І як би то Сарра девятьдесятолїтна да вродила?

\VS{18}Рече ж Авраам до Бога: Нехай хоч Ізмаель живе перед тобою.

\VS{19}Рече ж Бог до Авраама: Стеменно, Сарра жена твоя вродить сина тобі, і наречеш імя йому Ізаак, і поставлю завіт мій із ним про завіт вічнїй із потомством його по йому.

\VS{20}Тай про Ізмаеля вислухав я тебе, і ось благословлю його і вирошчу його і намножу його велико: дванайцять князів появить, і дам йому бути народом великим.

\VS{21}Завіт же мій поставлю з Ізааком, що тобі вродить Сарра о ʼцїй самій добі, в лїто друге.

\VS{22}Скіньчив же Бог слово до його, і знявся Бог од Авраама.

\VS{23}І взяв Авраам Ізмаеля, сина свого, і всю доморослу челядь свою, і всїх купленних за гроші, і ввесь музький пол зміж людей господи Авраамової, тай пообрізував крайню плоть їх того самого дня, як промовив йому Бог.

\VS{24}Авраамові ж було девятьдесять і девять год, як обрізано крайню плоть йому.

\VS{25}А Ізмаелеві, синові його, було тринайцять літ, як обрізано крайню плоть його.

\VS{26}Того ж самого дня обрізано Авраама й сина його Ізмаеля.

\VS{27}І з ним обрізані були всї чоловіки в господї в його, і ті що понароджувались у домівцї в його, і понакуповувані за срібло в інороднїх народів.




\par }\Chap{18}{\PP \VerseOne{1}Явився ж йому Бог коло дубравини Мамре, як седїв він перед дверима наметовими о полуднї.

\VS{2}Споглянувши ж очима своїми, бачить, стоїть перед ним троє чоловіків; побачивши їх метнеться зустріч їм од наметових дверей своїх, тай поклонився до землї.

\VS{3}І рече: Господе! коли я знайшов ласку в очах твоїх, не мини раба твого.

\VS{4}Нехай принесуть води та помиють ноги вам, та прохолодїтесь під деревом.

\VS{5}Я ж принесу наїдку, щоб ви попоїли, а потїм і верстати мете свою путь, що звернули з неї до раба вашого.

\VS{6}І метнеться Авраам у шатро до Сарри, тай каже їй: Заміси хутенько три сита пшенишного борошна та спечи коржів.

\VS{7}І метнеться Авраам до корів, та й узяв телятко нїжне й добре, і оддав його слузї, а той скоренько впорав його.

\VS{8}І взяв сиру й молока да телятко, що наготовив, та й поставив перед ними; сам же стояв під деревом, як вони їли.

\VS{9}І промовили до його: Де Сарра, жена твоя? Ось у шатрі.

\VS{10}Рече ж один: Вернусь оце до тебе через год о сїй добі, і вродить сина Сарра, жена твоя. Сарра ж почула під наметовими дверми позад його.

\VS{11}Авраам же і Сарра були старі, повбивались у лїта, і перестало в Сарри звичайне жіноцьке.

\VS{12}Осьміхнулася ж Сарра сама собі, думаючи: Оце б то звянувши та здобутись на таку втїху? Пан же мій старенький.

\VS{13}І рече Господь Авраамові: Чого всьміхнулась Сарра сама собі, говорючи: Чи справдї ж бо менї вродити? я же собі стара вже.

\VS{14}Хиба є що неможливе у Бога? О сїй добі вернусь до тебе через год, і буде в Сарри син.

\VS{15}Сарра ж і не призналась, говорючи: Я не сьміялась. Бо вона злякалась. І рече їй: Нї бо, сьміялась.

\VS{16}Піднявшися ж ізвідти чоловіки, повернули на Содом. Авраам же йшов із ними, проводючи їх.

\VS{17}Господь же рече: Чи втаю від Авраама, раба мого, що я творю?

\VS{18}Та ж Авраам буде народом великим, і потужним, і благословляться в йому всї народи земнії.

\VS{19}Знаю бо, що накаже синам своїм і господї своїй по собі, щоб хранили путї Господнї, творючи правду і суд, щоб справдив на Авраамові Господь усьо, що глаголав до його.

\VS{20}Рече ж Господь: Квилять велико до мене про Содом та Гоморру, і гріхи їх тяжкі вельми.

\VS{21}Зійду ж та позирну, чи так воно дїється, як до мене голосять, чи нї, щоб знати.

\VS{22}І повернулись ізвідти чоловіки до Содому, Авраам же ще стояв перед Господом.

\VS{23}І приступить Авраам ближче й рече: Дак оце ти хочеш погубити й безвинних із винуватими?

\VS{24}Може там знайдеться пятьдесять безвинних у городї. Чи то ж схочеш ти й їх погубити, і не помилуєш усього міста задля пятидесятьох, коли там будуть?

\VS{25}Нї бо, не чини по глаголу сему, щоб убити праведника з нечестивим, і щоб у тебе було праведнику так, як нечестивому. Нї бо нї! Судячи суд у сїй землї, як тобі не вчинити правди?

\VS{26}Рече ж Господь: Коли буде в Содомі пятьдесять праведників у городї, помилую ввесь город і все місто задля їх.

\VS{27}І рече відказуючи Авраам: Оце завзявсь я промовляти до Господа мого, я ж земля і порох.

\VS{28}Коли ж поменьшає праведників до сорока й пяти, чи вже ж бо погубиш через пятьох увесь город? І рече: Не погублю, коли знайду тамо сорок і пять.

\VS{29}І завзявсь іще промовляти до його та й каже: Коли ж знайдеться таменьки сорок? І рече: не погублю й ради сорока.

\VS{30}Що ж Господе, коли промовлю: А як знайдеться таменьки тільки трийцять? І рече: Не погублю й тридесятьох ради.

\VS{31}І промовив: Оце ж наваживсь говорити до Господа: Коли ж знайдеться таменьки двайцятеро? І рече: Не погублю, коли знайдеться тамо двайцять.

\VS{32}І каже: Що ж, Господе, коли промовлю ще раз: Коли ж знайдеться таменьки десятеро? І рече: Не погублю і десятьох ради.

\VS{33}Одійшов же Господь, переставши глаголати до Авраама. І вернувсь Авраам на місце своє.




\par }\Chap{19}{\PP \VerseOne{1}Прийшли ж обидва ангели в Содом у вечорі. Лот же седїв коло царини Содомської. Побачивши ж Лот, устав на зустріч їм, тай поклонився лицем до землї.

\VS{2}І рече: Оце ж, панове, завернїть у домівку раба вашого та спочиньте і ноги собі помийте, а як обутріє, верстати мете путь свою. Вони ж рекли: Нї ночуватимемо на улицї.

\VS{3}І примусив їх, і ввійшли в господу його. І вчинив їм учту, і опрісноків напік їм, і попоїли.

\VS{4}Перед облягами ж обступили дом городяне Содомські, від молодика, тай до дїда, увесь народ укупі з усїх кутків.

\VS{5}І гукали Лотові, і казали до його: Де люде, що ввійшли до тебе на ніч? Виведи їх до нас, розпізнаємо їх.

\VS{6}Вийшов же до них Лот на рундук, і зачинив двері за собою.

\VS{7}Каже ж до них: Нї, браттє! Не чинїте бо ледарства!

\VS{8}Є в мене дві дочцї, що не взнали мужа; виведу їх до вас, і робіть їм що любо вам, тільки людям сим не чинїте обиди; увійшли бо під стелю дому мого.

\VS{9}Вони ж кажуть йому: Геть із відсї! Прийшов сюди жити, та хочеш і суд судити. Ось ми ж навчимо тебе, ще лучче, нїж їх. І насильствовали чоловіка того, Лота, вельми, і підступили розбити двері.

\VS{10}Та простягли мужі руки й утягли Лота до себе в будівлю, а двері в будівлї засунули.

\VS{11}На людей же, що були під дверима в будинку вдарили слїпотою, від мала тай до велика, і марно шукали вони дверей.

\VS{12}Промовили ж мужі до Лота: Чи єсть у тебе тута зятї або сини твої або дочки твої? Або коли хто инший єсть у тебе в городї, всїх виведи із міста сього!

\VS{13}Бо ми погубимо се місто; бо знявсь угору лемент про його перед Господом, і послав нас Господь вигубити його.

\VS{14}Вийшов же Лот і промовив до зятїв своїх, що побрали дочки його, і рече: Підіймайтесь та виходьте з міста сього; бо погубляє Господь город. Та здавалось, що жартує перед зятьми своїми.

\VS{15}Як же зачервонїв ранок, принукали ангели Лота, глаголючи: Уставай, бери жену твою й двох дочок твоїх, що при тобі, та одходь, щоб і тобі не погибнути з беззаконними городянами.

\VS{16}І стуманїв він, і взяли ангели за руку його, і за руку жінку його, і за руки двох дочок його; бо пощадив їх Господь, тай вивели їх, і поставили за городом.

\VS{17}І як повиводили їх геть, рече: Спасай твою душу. Не озирайсь, і не зупиняйся нїде в усїй околицї сїй. У гори втїкай, щоб і тобі не згинути.

\VS{18}Рече ж до них Лот: Благаю тебе, пане!

\VS{19}Що знайшов раб твій ласку в очах твоїх, і велика милость твоя, що показав до мене, що вирятував душу мою, я ж не здолїю рятуватись у горах, щоб не наздогнала мене лиха година, та не вмерти менї.

\VS{20}А, споглянь городок сей близько, побіжу я туди; він маленький, дак і душа моя сохраниться.

\VS{21}І рече йому: Оце ж я зглянусь на тебе і в сьому, що не погублю городка, що про його мовляв еси.

\VS{22}Хапайся ж рятуватись тамо; не можу бо чинити нїчого, докіль увійдеш туди. Тим і проложено містечку тому прізвище Сигор.

\VS{23}Сонце зійшло вже над землю, як Лот увійшов у Сигор.

\VS{24}І бурхонув Господь на Содом та Гоморру сїркою та поломєм од Господа з небес,

\VS{25}І перевертав городи сї і всю околицю, і всїх осадників городських, і все, що росло з землї.

\VS{26}І озирнулась жінка його позад його, та й обернулась у стовна соляного.

\VS{27}Устав же Авраам у ранцї, пійшов на місце, де стояв перед Господом.

\VS{28}І позирнув на Содом і Гоморру, і на околицю, аж се здіймається дим од землї, як дим із печі.

\VS{29}І було, як руйновав Бог в українї тій городи, спогадав Бог Авраама, і вислав Лота з руйновища, як руйновав городи, що жив у них Лот.

\VS{30}Зійшов же Лот із Сигори, та й осївсь на горі сам і дві дочки його; боявся бо жити в Сигорі, та й оселивсь у печері сам і дочки його з ним.

\VS{31}Озветься ж старша до меньшої: Панотець наш старий собі, і нема нїкого на землї, щоб увійшов до нас всьогосьвітнїм звичаєм.

\VS{32}Ходи сюди лишень, упиймо вином панотця нашого, та переспимо з ним, та й переховаємо рід від панотця нашого.

\VS{33}Упоїли ж отця свого вином тієї ночі, і ввійшовши старша, переспала з отцем своїм тієї ночі. І не постеріг він, як вона переспала, і як устала.

\VS{34}Було ж у ранцї, що каже старша меньшій: Оце ж переспала я вчора з панотцем нашим. Упоїмо його вином і сієї ночі, а ти ввійшовши, переспи з ним, та й переховаймо від панотця нашого рід наш.

\VS{35}Упоїли ж і тієї ночі отця свого вином, і ввійшовши меньша, переспала з отцем своїм. І не постеріг він, як переспала, і як устала.

\VS{36}І завагонїли обидві дочки Лотові тодї від отця свого.

\VS{37}І вродила старша сина, і дала імя йому Моав. Се праотець Моавіїв по сей день.

\VS{38}Уродила ж і меньша сина, і дала імя йому: Бен-Аммій. Се праотець Аммоніїв по сей день.




\par }\Chap{20}{\PP \VerseOne{1}І відкочував Авраам ізвідти до землї полуденньої, та й оселивсь між Кадесом і Суром, і якийсь час пробував у Герарі.

\VS{2}Про жінку ж свою Сарру казав Авраам, що сестра вона менї. Абимелех же, царь Герарський, післав та й взяв Сарру.

\VS{3}І прийшов Бог до Абимелеха в ночі вві снї, і рече йому: Оце ти вмреш за сю молодицю, що взяв єси; вона ж мужня жена.

\VS{4}Абимелех же не приторкнувсь до її, та й каже: Господе, чи то ж погубиш безвинний рід?

\VS{5}Хиба ж не сам він казав менї: Вона сестра менї? І вона менї казала: Він брат менї. У чистотї серця мого і в безвинностї рук моїх учинив я се.

\VS{6}Рече ж йому Бог у снї: І я знаю, що в чистотї серця твого і в безвинностї рук твоїх учинив єси се, тим і впинив тебе від гріха проти мене, і не попустив тебе коснутись її.

\VS{7}Тепер же оддай жену мужу, бо він пророк, і помолиться за тебе, і жити меш. Як же не віддаси, дак знай, що вмреш сам і все твоє.

\VS{8}І встав рано вранцї Абимелех і призвав усї кметї свої, та й промовив усї словеса сїї в уші їх, і полякались усї люде вельми.

\VS{9}І призвав Абимелех Авраама, та й промовив до його: Що вдїяв єси менї? І чим провинив я тобі, що навів єси на мене й царство моє гріх великий? Дїло таке, що нїхто не чинив, укоїв єси менї:

\VS{10}І промовив Абимелех до Авраама: Що в тебе було на думцї, як чинив єси таке?

\VS{11}Рече ж Авраам: Думав бо, що нема благочестя на місцї сьому, і вбють мене задля жени моєї.

\VS{12}Отже справдї вона сестра менї по панотцеві, а не по панїматцї, та стала менї женою.

\VS{13}І було, як вивів мене Бог із отецької домівки моєї, кажу їй: Ось яку правду чинити меш менї: у всякому містї, куди прийдемо, там кажи про мене, що се брат мій.

\VS{14}Узав же Абимелех вівцї і бички, і раби й рабинї, та й дав Авраамові, і віддав йому Сарру.

\VS{15}І промовив Абимелех Авраамові: Оце земля моя перед тобою; де б тобі нї було до вподоби, оселяйся.

\VS{16}До Сарри ж промовив: Оце дав я братові твойму тисячу срібняків, се буде тобі чесна намітка до лиця твого, і про все, що було з тобою і з усїма твоїми, в усьому будеш оправдана.

\VS{17}Помолився ж Авраам Богу, і вигоїв Бог Абимелеха, і жену його, і рабинї його, і почали роджати.

\VS{18}Бо позамикав був Господь усяку утробу в домівцї в Абимелеха задля Сарри, жінки Авраамової.




\par }\Chap{21}{\PP \VerseOne{1}І одвідав Господь Сарру, так як рече, і сотворив Господь Саррі так, як глаголав.

\VS{2}І завагонївши Сарра, вродила Авраамові сина в старощах того часу, як і глаголав йому Господь.

\VS{3}І дав Авраам імя синові свойму, що вродивсь йому, що вродила йому Сарра, Ізаак.

\VS{4}Обрізав же Авраам Ізаака, сина свого, у восьмий день, так як заповідав йому Бог.

\VS{5}Авраамові ж було сто год віку, як родивсь йому син його Ізаак.

\VS{6}Рече ж Сарра: Сьміх менї сотворив Господь; хто бо почує, сьміятиметься з мене.

\VS{7}І рече: Хто б то сповістив Авраамові, що молоком своїм годувати ме дитину Сарра? Бо в старостї його я родила сина.

\VS{8}І росло хлопятко, і відлучено його. І зробив Авраам бенкет великий того дня, як одлучено Ізаака.

\VS{9}Як побачила Сарра, що син Агари, Египтянки, насьміхається з Ізаака,

\VS{10}Каже Авраамові: Прожени сю рабиню й сина її; не наслїдувати ме бо син рабинї сієї з моїм сином Ізааком.

\VS{11}Тяжко ж було чути слово се вельми Авраамові про сина його.

\VS{12}І рече Бог Авраамові: Нехай не буде тяжке тобі слово про хлопця і про рабиню. У всёму, що рече тобі Сарра, слухай гласу її; бо в Ізаацї наречеться тобі потомство.

\VS{13}Сина ж рабинї сієї народом великим сотворю його; бо насїннє твоє він.

\VS{14}Устав же Авраам у ранцї, і взяв хлїба та бурдюк води та й оддав Агарі, і положив за плечима в неї хлопця, та й одпустив її. Вона ж одійшовши заблудила в Бейер-Себа пустинї.

\VS{15}Не стало ж води в бурдюцї, і покинь вона хлопця під ялиною.

\VS{16}Відойшовши ж сїла навпроти його віддалеки, як би дострелити з лука; каже бо: Нехай не бачу смерти дитини моєї. І седїла навпроти його, та й заголосила.

\VS{17}Почув же Бог плач хлопячий, і кликне ангел Божий Агару з небес, і рече: Що тобі, Агаро? Не турбуйся; почув бо Бог плач хлопячий з місця, де воно тепер.

\VS{18}Устань, та возьми хлопя і держи на руцї твоїй; народом бо великим сотворю його.

\VS{19}І відкрив Бог очі їй, і побачила криницю з водою, і пійшла й налила бурдюк води, та й напоїла хлопя.

\VS{20}І був Бог з хлопчиком, і виріс та й оселивсь у степу і був стрілець-лучник.

\VS{21}І оселивсь у Фаран-степу, і взяла йому мати його жінку із землї Египецької.

\VS{22}Сталося ж того часу, що промовив Абимелех та Пихоль, гетьман війська його, до Авраама, говорючи: Бог з тобою в усьому, що дїєш.

\VS{23}Оце ж клянись менї Богом, що не зрадиш мене, нї дїтей моїх, нї внуків моїх, а по правдї, як прихилен був я до тебе, так і ти будеш до мене, і до землї, де пробуваєш.

\VS{24}І рече Авраам: Кленусь.

\VS{25}І докоряв Авраам Абимелеха, за колодязь водяний, що відняли раби Абимелехові.

\VS{26}І каже йому Абимелех: Не знаю, хто вчинив тобі дїло таке, нї ти менї не оповідав єси, нї я чував, тільки сьогоднї.

\VS{27}І вилучив Авраам сїм овечок, да товару, та й дав Абимелехові, і вчинили вони обидва умову.

\VS{28}І поставив Авраам семеро ягниць овечих із отари окроме.

\VS{29}І каже Абимелех Авраамові: Що се за семеро ягниць, що поставив єси окроме?

\VS{30}І рече Авраам: Що семеро сих ягниць візьмеш у мене, нехай будуть менї сьвідоцтвом, що я викопав колодязь сей.

\VS{31}Того й проложено прізвище місцеві тому: Бейер-Себа, колодязь клятьби; бо там клялись обидва.

\VS{32}І вчинили вони вмову коло колодязя клятьби. Піднявся ж Абимелех та Пихоль, гетьман війська його, та й вернулись у землю Филистимську.

\VS{33}І посадив Авраам тамариску, і призвав там імя Господа Бога вічного.

\VS{34}Пробував же Авраам у землї Филистимській час довгий.




\par }\Chap{22}{\PP \VerseOne{1}І було по сих речах, що Бог спокушував Авраама, і рече йому: Аврааме, Аврааме! І каже: Ось я!

\VS{2}І рече: Возьми сина твого, єдиного твого, що його возлюбив єси, Ізаака, та йди в Морія землю, та й принеси його там у всепаленнє-жертву на одній горі, що тобі речу.

\VS{3}І встав Авраам рано вранцї та й осїдлав осла свого, та взяв два парубки з собою, та Ізаака сина свого, та наколов дров на всепаленнє, та й рушив до врочища, що про його рече йому Бог.

\VS{4}На третїй же день позирнув Авраам очима своїми, та й побачив те врочище здалеку.

\VS{5}І каже Авраам слугам своїм: Седїте тутеньки з ослом, я ж із сином пійдемо аж он туди, та поклонившись і вернемось до вас.

\VS{6}Узяв же Авраам дрова на всепаленнє, та й положив на Ізаака, сина свого; взяв же в руки й огонь і жертівного ножа, та й пійшли обидва вкупі.

\VS{7}Каже ж Ізаак до Авраама, батька свого: Панотче! Він же каже: Що тобі, синку? Каже ж: Ось огонь і дрова, а де ж овеча на всепаленнє?

\VS{8}Каже ж Авраам: Бог обмислить собі ягня на всепаленнє. І йшли собі обоє вкупі.

\VS{9}Прийшли на врочище, що рече йому Бог, і зробив там Авраам жертівника, і розложив дрова, і звязавши Ізаака, сина свого, положив його на жертівнику зверху на дровах.

\VS{10}І простїг Авраам руку свою, щоб узяти ножа заколоти сина свого.

\VS{11}Аж озветься до його ангел Господень і рече: Аврааме, Аврааме! Він же каже: Ось я.

\VS{12}І рече: Не возложи руки твоєї на хлопя, а нїчогісїнько не чини йому; тепер бо взнав я, що боїшся ти Бога, і не пощадив єси сина твого возлюбленого мене ради.

\VS{13}І позирнувши Авраам очима своїми побачив, що баран із заду завяз рогами в гущинї. І пійшов Авраам і взяв барана і принїс його на всеспаленнє замість Ізаака сина свого.

\VS{14}І приложив Авраам прізвище врочищу тому Єгова-Уре, Господь бачить, як і по сей день говорять: На горі Господа побачять.

\VS{15}І озветься ангел Господень до Авраама вдруге з небес,

\VS{16}Глаголючи: Мною самим клявсь я — се Господнє слово — за те, що вчинив єси таку річ, і не пощадив єси сина свого возлюбленого мене ради.

\VS{17}Велико благословлю тебе, і намножу твій рід як зорі небесні, і як пісок узкрай моря, і внаслїдує потомство твоє царини ворогів своїх.

\VS{18}І благословляться в потомстві твойму всї народи землї, тим що послухав єси голосу мого.

\VS{19}Вернувся ж Авраам до слуг своїх і рушили вони й пійшли вкупі до Бейер-Себи, і вселивсь Авраам коло колодязя клятьби.

\VS{20}Сталося ж по сїх речах, що зъясовано Абраамові словами: Ось і Милка і вона вродила сини братові твойму Нахорові,

\VS{21}Уза, перворідня його, та Буса, брата його, та Кемуїла, отця Арамова,

\VS{22}Та Хеседа, та Газа, та Пидаса, та Ідлафа, та Батуїла.

\VS{23}Батуїл же появив Ребеку. Сих восьмерох уродила Милка Нахорові, братові Авраамовому.

\VS{24}І наложниця його, на імя Реюма, ся вродила Тебаха та Гахама та Тегаса та Маяха.




\par }\Chap{23}{\PP \VerseOne{1}Було ж віку Сарриного сто і двайцять і сїм год. Се года живота Сарриного.

\VS{2}І вмерла Сарра в Кирят-Арбі. Се Геброн в Канаан землї. Прийшов же Авраам плакати по Саррі да падкувати.

\VS{3}І встав Авраам од мерця свого, і рече синам Хетовим:

\VS{4}Пересельник і чужениця я в вас! Дайте ж менї в наслїддє гробовище між вами, щоб менї поховати мерця мого від мене.

\VS{5}Відказали ж Авраамові сини Хетові говорючи:

\VS{6}Нї, добродію! Князь від Бога ти єси в нас; вибравши гробовище з наших, поховай мерця твого. Нїхто бо з нас не заборонить гробовища свого тобі, щоб тобі поховати мерця твого таменьки.

\VS{7}Устав же Авраам і вклонився землякам, синам Хетовим.

\VS{8}І каже до них Авраам і промовив: Коли вам по душі, щоб менї поховати мертве моє від мене, послухайте мене, і мовляйте про мене Ефронові Зогаренкові.

\VS{9}І нехай поступиться менї печерою Махпеловою, що конець поля його. За повну цїну нехай поступиться менї нею в наслїднє гробовище між вами.

\VS{10}Ефрон же седїв посеред синів Хетових. Відказуючи ж Ефрон Хетїянин Авраамові каже так, що чули його сини Хетові і всї, що повиходили до міської царини.

\VS{11}Нї, добродїю! Вислухай мене. Те поле оддаю тобі й печеру, що на йому, перед очима синів народу мого оддаю тобі; поховай мерця твого.

\VS{12}І поклонивсь Авраам перед земляками,

\VS{13}І каже Ефронові в слухи перед усїма земляками: Вислухай ти мене! Гроші за ниву возьми в мене; і поховаю мертве моє таменьки.

\VS{14}Відказав же Ефрон Авраамові:

\VS{15}Нї, добродїю! Землї тут за чотирі ста секлїв срібла; та що воно між мною й тобою? Ти ж поховай мерця твого.

\VS{16}І послухав Авраам Ефрона, та й одважив Авраам Ефронові срібло, скільки він казав в слухи перед синами Хетовими, чотирі ста секлїв срібла ходячого в купцїв.

\VS{17}І стало поле Ефронове в Махпелщинї, що навпроти Мамрійщини, поле й печера на йому з усїма деревами на полї, що було в усїх межах своїх, забезпечене,

\VS{18}Авраамові в наслїдню державу перед синами Хетовими й перед усїма, що приходили до міської царини.

\VS{19}І після того поховав Авраам Сарру, жінку свою, в печері Махпелевого поля, навпроти Мамрійщини. Се Геброн у Канаан землї.

\VS{20}Так дісталось Авраамові від синів Хетових поле й печера на йому в наслїдню державу на гробовище.




\par }\Chap{24}{\PP \VerseOne{1}Авраам же був старий, у лїтах приклонних, і Господь благословив Авраама в усьому.

\VS{2}І каже Авраам рабові свойму, найстаршому в господї в його, що правив усїм достатком його: Ось положи руку твою під стегно моє.

\VS{3}І заклену тебе Господом, Богом небесним і Богом земним, що не візьмеш синові мойму жени з дочок Канаанських, що між ними живу.

\VS{4}А тільки в землю мою, де я родивсь, пійдеш і до роду мого, та й візьмеш жену синові мойму Ізаакові відти.

\VS{5}Каже ж до його раб: Коли б то не схотїла йти молодиця слїдом за мною в землю сю, чи вернути сина твого в землю, що з неї вийшов єси?

\VS{6}Каже ж до його Авраам: Остерегайся вертати сина мого туди.

\VS{7}Господь, Бог неба й Бог землї, що вивів мене з господи панотця мого із землї, що в нїй родився, той що глаголав менї, і що клявся менї глаголючи: Тобі оддам землю сю й насїнню твойму, той пошле ангела свого перед тобою, дак і візьмеш жену синові мойму Ізаакові звідти.

\VS{8}Коли ж би не схотїла молодиця пійти за тобою, чист будеш од закляття мого; тільки сина мого не вертай туди.

\VS{9}І положив раб руку свою під стегно Авраамові, панові свойму, та й клявсь йому про сю річ.

\VS{10}І взяв раб десятеро верблюдів з між верблюд пана свого і з усякого добра в господаря свого, та й пійшов, бо всї добра господаря його були в його руцї, та знявсь і пійшов у Месопотамію, у Нахорів город.

\VS{11}І поставив верблюди під городом навколїшки коло колодязя водяного надвечір, як виходять жінки брати воду.

\VS{12}І каже: Господе, Боже пана мого Авраама, погоди менї сьогоднї і сотвори милость панові мойму Авраамові.

\VS{13}Оце я став коло колодязя водяного, дочки ж міських людей виходити муть брати воду.

\VS{14}І нехай буде дївчина, що їй скажу: Нахили водоносного глека твого напитись менї, і промовить менї: Пий, я й верблюди твої понаповаю, нехай вона буде та, що наготовив рабові твойму Ізаакові, і по сьому відатиму, що сотворив єси милость панові мойму, Авраамові.

\VS{15}І сталось, перш нїж він промовив, аж ось Ребека й виходить, що родилась Бетуїлові, Милчиному синові, жінки Нахорової, брата ж Авраамового, і держачи водоноса на плечі свойму.

\VS{16}Дївиця ж була дуже вродлива, дївувала ще, нїхто не взнав її. Війшовши ж до колодязя, сповнила водоноса свого та й ійде вгору.

\VS{17}Побіг же раб на вперейми, та й каже: Дай менї напитись з водоноса твого.

\VS{18}Вона ж каже: Пий, добродїю. І хутенько зняла водоноса на руку, та й дала йому напитись до схочу.

\VS{19}І напоївши каже: І верблюдам твоїм наливати му докіль понапиваються.

\VS{20}І хутенько спорожнила водоноса в пійло та й метнулась ізнов до колодязя черпнути води та й улила верблюдам усїм.

\VS{21}Чоловік же придивлявся до неї мовчки, щоб зрозуміти, чи погодив Бог у дорозї йому, чи нї.

\VS{22}Сталося ж, як перестали всї верблюди пити, узяв чоловік каблучку золоту, вагою в пів секля, та двї запинки на руки їй, у десять секлїв ваги.

\VS{23}І поспитав її та й каже: Чия єси дочка? Скажи менї, чи єсть у панотця твого в господї місце про нас на ночлїги?

\VS{24}Вона ж каже йому: Дочка я Бетуїлова, сина Милчаного, що його вродила Нахорові.

\VS{25}І каже йому: І соломи й харчі в нас доволї, і місце є про ночлїги.

\VS{26}І дякуючи Господу чоловік поклонивсь,

\VS{27}І каже: Благословен Господь, Бог пана мого Авраама, що не оставив без милостї своєї й правди пана мого, і менї погодив Господь прибути в домівку брата пана мого.

\VS{28}І побігла дївиця і зʼясувала в господї матері своїй сї речі.

\VS{29}Ребецї ж доводивсь братом на імя Лабан. І метнеться Лабан до чоловіка до колодязя.

\VS{30}І сталось, як побачив каблучку й запинки на руках у сестри своєї, і як почув слова Ребечині, сестри своєї, що каже: Так мовляв менї чоловік, дак прийшов Лабан до чоловіка, аж він стоїть при верблюдах коло колодязя.

\VS{31}І каже: Увійди, благословенний од Господа. Чого стоїш ізнадвору? Я ж наготовив господу й місце про верблюди.

\VS{32}І ввійшов чоловік у господу, і порозсїдлував верблюди, і дав Лабан соломи й сїна верблюдам і води помити ноги йому і людям, що були з ним.

\VS{33}І поставив перед ними наїдки. Він же каже: Не їсти му, поки не виповню мого посольства. І каже: Говори.

\VS{34}І говорить він: Раб Авраамів я.

\VS{35}Господь же благословив пана мого велико, і зробивсь він великим; і дав йому товар і отари, і срібло й золото, і раби і рабинї, і верблюди й осли.

\VS{36}І вродила Сарра, жона пана мого, сина панові мойму, як була стара, і оддав йому все, що мав.

\VS{37}І закляв мене пан мій говорючи: Не візьмеш ти жени синові мойму зміж дочок Кананейських, що я седжу в їх землї,

\VS{38}А в госпо́ду панотця мого пійдеш і до роду мого, і візьмеш мойму синові жону звідти.

\VS{39}Сказав же я панові мойму: А може не схоче молодиця зі мною йти.

\VS{40}Каже тодї менї: Господь, що перед ним ходжу, пошле ангела свого з тобою, і погодить у дорозї твоїй, і візьмеш ти жену синові мойму з мого роду, і з дому панотця мого.

\VS{41}Тодї будеш чист од заклинання мого; коли бо дійдеш до родини моєї, і не дадуть тобі, будеш чист од заклинання мого.

\VS{42}І прийшовши сьогоднї до колодязя, казав я: Господе, Боже пана мого Авраама, коли погодив єси в дорозї моїй, що її оце верстаю,

\VS{43}Ось я став коло колодязя водного, і дочки городянські виходять брати воду, і коли буде дївиця, що ій промовлю: Дай менї напитись із водоноса твого трохи води,

\VS{44}І скаже менї: І ти пий, і верблюдам твоїм вільлю, нехай ся буде жена, що наготовив Господь мого пана синові.

\VS{45}І перш, нїж я промовив у серцї мойму, вже Ребека йшла з водоносом на плечі, і спустилась вона до колодязя, і набрала води. І сказав я їй: Дай, будь ласко, напитись менї.

\VS{46}І хутенько зняла вона водоноса свого із себе на руку, та й каже: Пий, і верблюди твої понаповаю. От я напивсь і верблюди мої понаповала.

\VS{47}І поспитав її, і промовив: Чия дочка єси, повідай менї. Вона ж каже: Дочка я Бетуїла Нахоренка, що вродила йому Милка. І дав я їй каблучку і запинки на руки її.

\VS{48}І дякуючи поклонивсь Господу, і благословив Господа Бога пана мого, Авраама, що погодив менї в дорозї праведній, узяти дочку в брата панового синові його.

\VS{49}Оце ж, коли ви сотворите милость і правду до пана мого, повідайте менї, щоб я повернувсь або праворуч, або лїворуч.

\VS{50}Відказуючи ж Лабан та Бетуїл сказали: Від Господа прийшло се дїло. Не зможемо тобі сказати проти нї лихого, нї доброго.

\VS{51}Ось, Ребека перед тобою, возьми її та й піди, і нехай буде вона жоною синові пана твого, яко же глаголав Господь.

\VS{52}І сталось, як почув раб Авраамів словеса сї, поклонився до землї Господу.

\VS{53}І повносив раб сосуди золоті і срібляні, і сукнї, та оддав Ребецї, і подав гостинцї братові її й матері її.

\VS{54}І їли й пили, і він і чоловіки, що були з ним, та опочили, і повставали в ранцї, і каже: Відпустїте мене до пана мого.

\VS{55}Промовили ж браттє її й мати її: Нехай пробуде дївиця з нами з десяток день, а потім і пійде.

\VS{56}Він же каже до них: Не держіте мене. Господь погодив у дорозї менї; мушу йти до пана мого.

\VS{57}Вони ж сказали: Прикличмо дївицю, та й спитаймо її з уст її.

\VS{58}І прикликали Ребеку, і казали їй: Чи пійдеш з чоловіком сим? Вона ж каже: Пійду.

\VS{59}І відпустили Ребеку, сестру свою, і мамку її, і раба Авраамового, і хто з ним були.

\VS{60}І благословили Ребеку, і промовили до неї: Нехай же родяться від тебе, сестро наша, тисячі тисяч, і потомство твоє нехай підгортає під себе царини ворогів твоїх!

\VS{61}Уставши ж Ребека й рабинї її посїдали на верблюди, та й пішли з чоловіком. І взяв раб Ребеку, та й пішов.

\VS{62}Ізаак же прийшов з Бейер-Лахай-Рої; жив бо він у землї полуденнїй.

\VS{63}Вийшов же над вечір Ізаак на поле, розігнати думки. І позирне очима своїми, та й бачить, ідуть верблюда.

\VS{64}І позирнувши Ребека очима своїми, побачила Ізаака та й ізскочила з верблюда.

\VS{65}І каже рабові: Хто сей чоловік, що йде по полю на зустріч нам? Каже ж раб: Се пан мій; вона узявши намітку, закуталась.

\VS{66}І повідав раб Ізаакові все, що вчинив.

\VS{67}Увійшов же Ізаак у намет матері своєї, і взяв Ребеку, і стала йому жінкою, і влюбив її, і втїшивсь Ізаак по Саррі, матері своїй.




\par }\Chap{25}{\PP \VerseOne{1}Узяв же Авраам ізнов жену, на імя Хеттура.

\VS{2}Вродила ж вона йому Зимрана, Йоксана, та Медана, та Мадияна, та Ішбака, та Шуаха.

\VS{3}Йоксан же появив Себу та Дедана. Сини ж Деданові були Ассурим, та Летусим, та Леюмим.

\VS{4}Сини ж Мадиянові були: Єфа, та Єфер, та Ганох, та Абида, та Єльдага. Всї цї були сини Хеттурині.

\VS{5}Оддав же Авраам усе, що мав Ізаакові.

\VS{6}Синам же наложниць своїх, що були в Авраама, дав Авраам подарунки, і відпустив їх од Ізаака, сина свого, ще за живота свого, на схід соньця, у землю восточню.

\VS{7}Се ж лїта віку Авраамового, що прожив: сто і сїмдесять і пять років.

\VS{8}І ослабши вмер Авраам у старощах добрих, старим, повним лїт, і прилучився до людей своїх.

\VS{9}І поховали його Ізаак та Ізмаїль, два сини його, в печері Макпеловій, на полї Єфрона Зогаренка, Хетиянина, що проти Мамре,

\VS{10}На полї тому, що купив Авраам у синів Хетових. Там поховали Авраама й Сарру, жену його.

\VS{11}Сталося ж по смертї Авраамовій, благословив Бог Ізаака, і вселивсь Ізаак при колодязї Бейер-Лахай-Рої.

\VS{12}Се ж постань Ізмаїля, сина Авраамового, що вродила Агара Египтянка, рабиня Саррина, Авраамові.

\VS{13}І се ймення синів Ізмаїлевих по родоводам їх: первенець Ізмаїлів Набайот та Кедар, та Адбеєль, та Мивсам.

\VS{14}Та Мисма, та Дума, та Масса,

\VS{15}Та Хадад, та Тема, та Єтур, та Нафис, та Кедма.

\VS{16}Се сини Ізмаїлеві, а се ймення їх по шатрах їх, і селах їх: дванайцять князїв по колїнах їх.

\VS{17}А се лїта живота Ізмаїлевого: сто і трийцять і сїм лїт. І ослабши вмер, і прилучивсь до роду свого.

\VS{18}Вселився ж від Гавили до Сура, що проти Египту, як ідеш до Ассуру. Перед лицем усїх братїв своїх вселився.

\VS{19}А се постань Ізаака, сина Авраамового. Авраам появив Ізаака.

\VS{20}Було ж Ізаакові сорок лїт, як узяв Ребеку, дочку Бетуїла, Арамянина з Мезопотамиї, сестру Лабана, Арамянина, собі за жінку.

\VS{21}Молився Ізаак Господеві про жену свою, бо неплідна була. Послухав же його Бог, і завагонїла Ребека, жінка його.

\VS{22}Борикалися ж младенцї в їй, і каже: Коли так менї має бути, про що менї се? І пїйшла поспитати Господа,

\VS{23}І рече їй Господь: Два народи в тебе в чреві; два народи будуть, як породиш, воюватись. Візьме гору старший, та підстаршому він буде послугом служити.

\VS{24}І сповнилися днї родити їй, аж се були близнята в утробї її.

\VS{25}Вийшов же син первенець червоний, увесь наче кожа косматий; і дала імя йому Езав.

\VS{26}А потім вийшов брат його; рука ж його держалась за пяту Езавову, і дала імя йому Яков. Ізаакові ж було шістьдесять лїт, як родила їх Ребека.

\VS{27}Повиростали ж молодоки, і був Езав чоловік умілий ловити, степовий. Яков же був чоловік тихий, що седїв у домівцї.

\VS{28}І влюбив Ізаак Езава; бо ловитва його була по смаку йому. Ребека ж любила Якова.

\VS{29}Зварив же Яков кулешику, і прийшов Езав з поля знеможений.

\VS{30}І каже Езав Якову: Нагодуй мене вареним сочивом сим червоним; бо я знемігся. Тим і дано прізвище йому Єдом\FTNT{*}{{\FR 25:30 }{\FT{Червоний.}}}.

\VS{31}І каже Яков Езавові: Продай менї зараз первеньство своє.

\VS{32}Каже ж Езав: Ох! мушу вмерти; про що ж менї се первеньство?

\VS{33}І каже Яков йому: Кляннись менї зараз і клявсь йому. І продав Езав Якову первеньство своє.

\VS{34}Яков же дав Езавові хлїба й вариво сочевицї. Попоїв же й напивсь, і вставши пійшов геть. І зневажив Езав первеньство своє.




\par }\Chap{26}{\PP \VerseOne{1}Був же голод у тій землї, опріч голоду прежнього за часів Авраамових. Пійшов же Ізаак геть до Абимелеха, царя Филистимського, в Герар.

\VS{2}Явився ж йому Господь і рече: Не ходи в Египет, вселися у землї, що про неї тобі скажу.

\VS{3}І пробувай у тїй землї, і буду з тобою, і благословлю тебе; тобі бо й насїнню твойму оддам усї цї землї, і поновлю клятву мою, що нею клявсь Авраамові, отцеві твойму.

\VS{4}І намножу насїннє твоє, як зорі небесні, і оддам насїнню твойму всї оцї землї, і благословляться через насїннє твоє всї народи земнії:

\VS{5}За те що послухав отець твій Авраам гласу мого, і держав заповідї мої, і повелїння мої, і встанови мої й закони мої.

\VS{6}Вселився ж Ізаак у Герарі.

\VS{7}І питали люде займища того про жінку його, і каже: Сестра менї вона; боявся бо казати, що се жінка моя, щоб не вбили його чоловіки займища того, Ребеки ради; була бо вродлива.

\VS{8}Сталося ж, як він був довгий час там, що позирнув Абимелех царь Герарський у вікно, побачив, що Ізаак жартує з Ребекою, жінкою своєю.

\VS{9}Прикликав же Абимелех Ізаака та й каже: Чи справдї ж бо вона жінка твоя? Як же се ти казав: Вона сестра менї. Каже ж йому Ізаак: Затим казав, щоб не вмерти задля неї.

\VS{10}Каже ж Абимелех: Що се вдїяв єси нам? Мало що не побув хто з мого народу з жінкою твоєю, то й навів би єси на нас незнаний гріх.

\VS{11}Заповідав же Абимелех усїм людям своїм, говорючи: Усякого, хто прикоснеться до мужа сього, або до жони його, скарають смертю.

\VS{12}Сїяв же Ізаак у землї тій, і здобувсь того лїта на вроджай сторицею; благословив бо Господь його.

\VS{13}І пійшов угору чоловік, і все більший був та більший, аж поки зробивсь великим вельми.

\VS{14}Був бо в його статок отарний, і статок товарний, і велика купа рабів; позавидували ж йому Филистимцї.

\VS{15}І всї колодязї, що повикопували раби батьківські, за живота Авраама, батька його, засипали землею.

\VS{16}Каже ж Абимелех Ізаакові: Іди від нас; бо потужнїщий зробивсь єси од нас вельми.

\VS{17}І зійшов звідти Ізаак, та й зупинивсь у Герар долинї, і вселився там.

\VS{18}І повідкопував ізнов Ізаак водяні колодязї, що повикопували були раби Авраамові, батькові, і що позасипали були Филистимцї по смертї Авраамовій, та й попрозивав їх прізвищами, що попроложував був їм отець його.

\VS{19}І копали раби Ізаакові, та й знайшли там колодязь води живої.

\VS{20}І сварились пастухи Герарські з пастухами Ізааковими говорючи: Наша се вода. І прозвав колодязь той: Есек — сварка; сварились бо з ним.

\VS{21}Відойшовши ж звідти Ізаак, викопав колодязь другий, сварилися ж і за той, і проложив і йому прізвище: Ситна — ворожнета.

\VS{22}Відойшовши ж ізвідти, викопав ще колодязь, і не сварилися за сей; і проложив йому прізвище: Рехобот — просторонь, говорючи: Роспросторив Господь займище наше, щоб ми розмножились у сїй землї.

\VS{23}Піднявся ж ізвідти до Бейер-Себи, колодязя клятьби.

\VS{24}І явивсь йому тієї ночі Господь, і рече: Я Бог Авраама, отця твого. Не бійся, бо я з тобою, і благословлю тебе, і намножу насїннє твоє задля Авраама, раба мого.

\VS{25}І спорудив там жертівника, і призвав імя Господнє, і напяв там намета свого. Викопали ж там раби Ізаакові колодязь.

\VS{26}І Абимелех прийшов до його з Герару, і Ахусат, порадник його, і Пихоль, гетьман війська його.

\VS{27}І каже їм Ізаак: Чого прийшли до мене? Ви ж зненавидїли мене, і відослали мене від себе.

\VS{28}Вони ж промовили: Бачивши побачили ми, що Господь був з тобою, та й кажемо: Нехай же буде клятьба між нами й між тобою, і заповідаймо з тобою заповіт,

\VS{29}Щоб не робив нам лиха, як ми не чіпали тебе, і як ми робили тобі тільки добро, і відпустили тебе з миром; і тепер благословен ти від Господа.

\VS{30}І справив їм пир, і їли вони й пили.

\VS{31}І вставши вранцї, клявся один одному; і відпустив їх Ізаак, і пійшли від його з миром.

\VS{32}Сталося ж того дня, що прийшовши раби Ізаакові повідали йому про колодязь, що викопали, і казали йому: Знайшли воду.

\VS{33}І прозвав його Себа, клятьба. Тим назва й міста того Бейер-Себа, колодязь клятьби, по сей день.

\VS{34}Було ж Ізаакові сорок лїт, і взяв він жінку собі Юдиту, дочку Бейерія Хетиянина, та Басмату, дочку Єлона Хетиянина.

\VS{35}І були вони важкою печаллю Ізаакові й Ребецї.




\par }\Chap{27}{\PP \VerseOne{1}І сталося, що як був Ізаак старий, і притупились очі в його, та й недобачав, покликав Езава, сина свого старшого та й каже йому: Сину мій! І каже: Ось я!

\VS{2}І говорить Ізаак: Оце я старий уже, і не знаю коли скінчусь.

\VS{3}Дак возьми знаряддє твоє, сагайдака твого й лука, та пійди в дике поле, та влови менї влову.

\VS{4}І вготуй менї наїдку такого, як я люблю, та й принеси менї, щоб моя душа благословила тебе, покіль не вмер.

\VS{5}Ребека ж чула, як Ізаак говорив до Езава, сина свого. Пійшов же Езав у дике поле, вловити влову та принести.

\VS{6}Озветься ж Ребека до Якова, сина свого меньшого: Оце я чула, як отець твій озвавсь до Езава, брата твого, промовивши:

\VS{7}Принеси менї влову, та вготуй менї наїдку, щоб я попоїв, та благословив тебе перед Господом, покіль не вмер.

\VS{8}Тим же то, синку, послухай голосу мого, що заповідаю тобі.

\VS{9}Пійди лишень в отару, та піймай менї звідти двойко мякеньких та добрих, і зроблю я смашний наїдок отцеві твойму, такий як він любить.

\VS{10}І внесеш отцеві твойму, щоб він попоїв, і щоб тебе благословив, покіль не вмер.

\VS{11}Каже ж Яков Ребецї, матері своїй: Та ж Езав брат мій, чоловік волохатий, я ж половік гладенький.

\VS{12}Може, полапає мене панотець, і зроблюсь перед ним мантїєм, і наведу на себе клятьбу а не благословеннє.

\VS{13}Рече ж йому мати: На менї клятьба твоя, синку; тілько послухай голосу мого, та йди, і піймай менї.

\VS{14}Пійшов же, піймав, і принїс матері; і вготовила мати смашний наїдок, який любив отець його.

\VS{15}І взявши Ребека одежу Езавову добру, сина свого старшого, що була у неї в схованцї, одягла нею Якова, сина свого меньшого.

\VS{16}А смушками козлячими пообгортала руки і наге тїло на шиї в його.

\VS{17}І дала смашний наїдок і хлїба, що вготовила, в руки Яковові, синові свойму.

\VS{18}І внїс отцеві свойму, і каже: Панотче! Він же рече: Ось я! Хто єси ти, синку?

\VS{19}І каже Яков отцеві: Я Езав, первенець твій. Зробив, як мовляв менї єси. Устань, сядь і попоїж мого влову, щоб мене благословила душа твоя.

\VS{20}Рече ж Ізаак синові свойму: Що воно? Як хутко споткав єси, синку! Він же каже: Се тим, що послав Господь, Бог мій, перед мене.

\VS{21}Рече ж Ізаак Яковові: Приступи до мене, облапаю тебе, синку, чи ти єси справдї син мій Езав, чи нї.

\VS{22}Приступив же Яков до Ізаака, отця свого, і він облапав його, і рече: Голос — голос Яковів, руки ж — руки Езавові.

\VS{23}І не впізнав його; були бо руки його, як руки Езавові, брата його, волохаті; от і благословив його.

\VS{24}І рече: Чи справдї бо ти єси син мій Езав? Він же каже: Я.

\VS{25}І рече: Подай менї сюди. Попоїм улову твого, синку, щоб тебе благословила душа моя. І подав йому, і попоїв; і принїс йому вино, і випив.

\VS{26}І рече йому Ізаак, отець його: Приступи ж, та поцїлуй мене, синку.

\VS{27}І приступивши поцїлував його. І нюхав запах одежі його, і благословив його, і рече: Се запах сина мого, як запах ниви, що благословив її Господь.

\VS{28}Дай же тобі, Боже, буйну росу з неба, і дай тобі, Боже, землю благодатню! Роди тобі, Боже, зерно й виногрони!

\VS{29}Нехай тобі хмарі служать службу вірну, і перед тобою шию гнуть народи! Мусиш бути паном, і над братом рідним, над усїма дїтьми матері твоєї. Проклят буде той, хто тебе проклинає, і благословенний, хто благословляє!

\VS{30}І сталось воно, скоро перестав Ізаак благословляти Якова, і ледві Яков вийшов од Ізаака, батька свого, аж Езав, брат його, прийшов до дому з ловитви.

\VS{31}Уготовив же й той наїдку, та й принїс отцеві свойму, і каже батькові: Нехай тато встане та попоїсть улову сина свого, щоб мене благословляла душа твоя.

\VS{32}І рече йому Ізаак, отець його: Хто ж єси ти? Він же каже: Я син твій, первенець твій Езав.

\VS{33}Злякався ж Ізаак ляком великим вельми, і рече: Хто ж той, що вловив менї влову, і принїс менї, і попоїв я в сього перш, нїж прийшов ти, і благословив його? І буде благословен.

\VS{34}Почувши ж Езав отецькі слова, заголосив голосом великим, і гірким тяжко, та й каже: Благослови ж і мене, панотче!

\VS{35}Рече ж йому: Підійшов твій брат лестиво, та й узяв благословеннє твоє.

\VS{36}І каже: По правдї дано йому імя Яков; бо підійшов під мене, се вже вдруге, і первеньство моє взяв у мене, і благословеннє моє тепер одняв. І каже Езав отцеві свойму: Чи то ж не приховав єси й менї благословення, панотче?

\VS{37}Відказав же Ізаак, і рече Езавові: Що ж? Паном зробив я його тобі, а все браттє його поробив рабами йому, хлїбом і вином забезпечив його. Тобі ж тепер що зробити, синку?

\VS{38}Озвався ж Езав до батька свого: Хиба ж одно благословеннє в тебе, панотче? Благослови ж і мене, панотченьку! Та й знов заплакав Езав.

\VS{39}Відказав же Ізаак, отець його, і рече йому: Знай же, що твою осаду тук земний вбезпечить, прохолодою ж твоєю з неба роси будуть.

\VS{40}Житимеш з меча важкого в послузї у брата. Станеться ж ізнов, ти будеш самовладьнїм паном, і ненавидну кормигу з гамалика скинеш.

\VS{41}І зненавидїв Езав Якова за благословеннє, що ним благословив його батько його. Каже ж Езав у серцї свойму: Днї плачу по батькові надходять; тодї вбю Якова, брата мого.

\VS{42}Переказано ж Ребецї слова Езавові, сина її старшого, і пославши прикликала Якова, сина свого меньшого, та й каже йому: Ось Езав, твій брат, погрожує тобі вбити тебе.

\VS{43}Тепер же, синку, послухай голосу мого, і вставши біжи до Лабана, брата мого, в Гаран.

\VS{44}І поживи з ним кілька днїв, докіль одвернеться ярость і гнїв у брата твого від тебе,

\VS{45}І забуде він, що йому вдїяв єси. Тодї пославши возьму тебе звідти. Чого ж менї втеряти вас обох ув один день?

\VS{46}Рече ж Ребека до Ізаака: Тяжко менї жити на сьвітї через Хетіївен. Як візьме Яков за себе Хетіївну, таку, як вони в оцїй землї, дак про що менї й на сьвітї жити?




\par }\Chap{28}{\PP \VerseOne{1}Прикликав же Ізаак Якова, та й благословив його, і заповідав йому, говорючи: Не мусиш узяти за себе жени з Канаанських дочок.

\VS{2}Устань, та й одбіжи в Мезопотамію, в Падан-Арам, в господу Бетуїлову, в батьківщину матері твоєї, та й возьми собі звідти жену з дочок Лабанових, брата матері твоєї.

\VS{3}Бог же мій нехай тебе благословить і намножить, щоб ти був купою народів.

\VS{4}І нехай тобі дасть благословеннє Авраамове і насїнню твойму по тобі, щоб одержав у наслїддє землю, де пробуваєш, що оддав Бог Авраамові.

\VS{5}Послав же Ізаак Якова, і зійшов він у Падан-Арам, у Мезопотамію, до Лабана Бетуйленка, Араміянина, до брата Ребеки, матері Якова та Езава.

\VS{6}Бачивши ж Езав, що благословив Ізаак Якова і послав у Мезопотамію, в Падан-Арам, щоб узяти собі звідти жінку, і що благословляючи його заповідав йому говорючи: Не мусиш брати жени з дочок Канаанських,

\VS{7}І що послухав Яков отця свого й матері своєї, та й пійшов у Падан-Арам, у Мезопотамію:

\VS{8}І бачивши Езав, що не вподобав дочок Канаанських Ізаак, отець його,

\VS{9}Пійшов собі Езав до Ізмаїла, та й узяв Магалату, дочку Ізмаїла, сина Авраамового, сестру Небайотову, до жінок своїх.

\VS{10}І зійшов геть Яков від Бейер-Себи, від колодязя клятьби, та й помандрував у Гаран.

\VS{11}І приблудивсь до одного врочища, та й обночувавсь там, зайшло бо соньце. І взяв між каміннєм каменя на тому врочищі, та й положив його собі в голови, та лїг спати на місцї тому.

\VS{12}І бачив сон, і се драбину поставлено на землї, верховина ж її сягає до небес, і ангели Божі возходять і низходять по нїй.

\VS{13}Господь же стоїть на їй і рече: Я Господь Бог Авраамів, отця твого, і Бог Ізааків. Земля, що на їй лежиш, тобі оддам її і насїнню твойму.

\VS{14}І буде насїннє твоє, як пісок земний і розпросторишся на захід соньця, і на схід соньця, і на північ, і на полудьнє, і благословляться в тобі всї колїна землї, і у насїннї твойму.

\VS{15}І се я з тобою й оберегати му тебе на всякій дорозї, що нею пійдеш, і верну тебе в ʼцю землю; бо не покину тебе, докіль сотворю все, що глаголав тобі.

\VS{16}І прокинувсь Яков од сну свого, і каже: Певно єсть Господь на врочищі сьому, а я й не знав.

\VS{17}І злякавсь, і каже: Яке страшне врочище се! Не що інше воно як дом Божий, а се ворота небесні.

\VS{18}І встав Яков рано в ранцї, і взяв каменя, що положив там у голови собі, та й поставив його стовпа, та й злив олїй на верховину його.

\VS{19}І прозвав Яков урочище то Бетель; прежне прізвище городу було Луз.

\VS{20}І обрік Яков себе оброком, говорючи: Коли Бог буде зо мною, і сохранить мене в дорозї, що ʼце верстаю, і дасть менї хлїб на їду й одежу на одїг,

\VS{21}І верне мене здорового в господу панотцеву, тодї буде Господь менї Богом.

\VS{22}І камінь сей, що поставив стовпа, буде в мене дом Божий, і з усього, що менї даси, десятину давати му тобі.




\par }\Chap{29}{\PP \VerseOne{1}І вставши Яков на ноги, пійшов у землю восточню.

\VS{2}Дивиться, коли ж колодязь на степу, і було там три отарі овець, що полягали коло його. З того бо колодязя наповано стада. Над усьтєм же колодязьним лежав камінь великий.

\VS{3}І скуплювались там усї стада, і одвалювано каменя від усьтя колодязного, і наповано вівцї, та й знов навалювано каменя на усьтє колодязне на місцї свойму.

\VS{4}Рече ж їм Яков: Браттє, звідки ви? Вони ж кажуть: Ми з Гарану.

\VS{5}Рече ж їм: Чи знаєте Лабана Нагоренка? Вони ж кажуть: Знаємо.

\VS{6}Рече ж їм: Чи жив, здоров? Вони ж кажуть: Жив і здоров. Ось і Рахеля, дочка його, йде з вівцями.

\VS{7}І рече Яков: Ще дня багацько, не пора скуплювати докупи скотину. Понаповайте вівцї, та йдїть, пасїте.

\VS{8}Вони ж кажуть: Не зможемо, докіль усї отарі скупляться докупи, та одвалять каменя з колодязного усьтя; тодї й понаповаємо вівцї.

\VS{9}Ще ж він говорив до них, аж ось Рахеля пригналась із отецькими вівцями; вона бо доглядала їх.

\VS{10}І сталось, як зуздрів Яков Рахелю, дочку Лабанову, брата матері своєї, приступив Яков, одвалив каменя від усьтя колодязного, та й напоїв вівцї Лабанові, брата материного.

\VS{11}І поцїлував Яков Рахелю, та й заплакав у голос.

\VS{12}І повідав Рахелї, що він брат отця її, і що він син Ребечин. І побігши вона, повідала панотцеві свойму сї речі.

\VS{13}Сталось ж, як почув Лабан вістї про Якова, побіг зустріч йому, і обнявши його цїлував, і ввів його в господу свою, і повідав Лабанові всї речі сї.

\VS{14}І каже йому Лабан: Справдї від костей моїх і від тїла мого єси ти. І пробув з ним днїв місяць.

\VS{15}Каже ж Лабан Яковові: Що брат менї доводишся, чи то ж мусиш робити на мене дармо? Скажи менї, яка тобі плата.

\VS{16}У Лабана ж та було дві дочцї: старша на імя Лея, меньша ж Рахеля.

\VS{17}Лея недуговала очима, Рахеля ж була високого зросту, й принадна видом вельми.

\VS{18}Уподобав же Яков Рахелю, і каже: Парубкувати му в тебе сїм год за Рахелю, дочку твою меньшу.

\VS{19}Каже ж йому Лабан: Лучче менї тобі оддати її, нїж мусїв би другому мужеві. Живи зо мною.

\VS{20}І парубкував Яков за Рахелю сїм років, і здались вони йому, наче кілька днїв, тим що любив її.

\VS{21}Каже ж тодї Яков Лабанові: Дай менї жену мою; бо сповнивсь речінець мій, щоб увійти до неї.

\VS{22}Зібрав же Лабан усїх мужів громадських і зробив учту.

\VS{23}І сталось у вечорі, що взяв він Лею, дочку свою, та й увів до Якова. І ввійшов до неї Яков.

\VS{24}Дав же Лабан Леї, дочцї своїй, Зелфу, рабиню свою за служебку.

\VS{25}Сталося ж у раньцї, дивиться, се була Лея. І каже Яков Лабанові: Що се ти вдїяв менї? Чи не задля Рахелї ж парубкував я в тебе? Про що ж так ошукав єси мене?

\VS{26}Відказав же Лабан: Неможна так чинити в нашій землї, видавати меньшу перше старшої.

\VS{27}Скіньчай же тиждень сей; я дам тобі й ту за роботу, що робити меш на мене ще сїм других лїт.

\VS{28}Учинив же Яков так, та й скіньчив тиждень з сією; і дав йому Лабан Рахелю, дочку свою, за жінку.

\VS{29}Дав же Лабан Рахелї дочцї своїй Баллу, рабиню свою, за служебку.

\VS{30}І ввійшов до Рахелї, влюбив же Рахелю більш нїж Лею. І парубкував у його других сїм років.

\VS{31}Бачив же Господь, що ненавидна була Лея, відчинив утробу їй: Рахеля ж була неплідна.

\VS{32}І завагонїла Лея, і вродила сина, і дала йому імя Рубен, говорючи: Певно зглянувся Господь на моє горе. Тепер же любити ме мене чоловік мій.

\VS{33}І завагонїла знов, і вродила сина і каже: Що почув Господь, яка я ненавидна, тим дав менї й сього сина. І дала йому імя: Симеон.

\VS{34}І завагонїла знов, і вродила сина і каже: Тепер же буде мій чоловік прихилен до мене; породила бо йому три сини. Тим дала йому імя: Левій.

\VS{35}І завагонїла знов, і вродила сина, і каже: Теперь дякувати му Господеві. Задля того дала йому імя: Юда. Та й перестала роджати.




\par }\Chap{30}{\PP \VerseOne{1}Вбачаючи ж Рахеля, що не вродила Яковові нїякої дитини, завидувала Рахеля сестрі своїй, та й каже Яковові: Дай менї дїток, ато вмру.

\VS{2}Загорівся ж Яков гнївом на Рахелю, і каже: Хиба я тобі замість Бога, що не дав тобі утробного плоду?

\VS{3}Каже ж вона: Ось раба моя Балла; увійди до неї та нехай уродить на колїна мої, щоб і в мене були дїтки від неї.

\VS{4}І оддала йому Баллу, рабиню свою за жінку, і ввійшов до неї Яков.

\VS{5}І завагонїла Балла, та й уродила Яковові сина.

\VS{6}І рече Рахеля: Бог судив менї, і послухав голосу мого, і дав менї сина. Тим і дала йому імя: Дан.

\VS{7}І завагонїла знов Балла, рабиня Рахелина, й уродила сина другого Яковові.

\VS{8}І рече Рахеля: Великою боротьбою боролась я з сестрою моєю, та й перемогла. Тим і дала йому імя: Нафталїй.

\VS{9}Вбачала ж Лея, що перестала роджати, і взяла Зелфу, рабу свою, та й оддала її Яковові за жінку.

\VS{10}І вродила Зелфа, рабиня Леїна, Яковові сина.

\VS{11}І рече Лея: Пощастило менї! І дала йому імя: Гад.

\VS{12}І вродила Зелфа, рабиня Леїна, Яковові сина другого.

\VS{13}І каже Лея: Щасна я; бо дочки зватимуть мене блаженною. І дала йому імя: Ассер.

\VS{14}І пійшов Рубен під пшеничні жнива, та й знайшов любовні яблука на полї, та й принїс їх до Леї, матері своєї. Каже ж Рахеля до Леї: Дай менї любовних яблук сина твого!

\VS{15}Рече ж вона їй: Хиба се мала річ, що взяла єси мужа мого? Чи й любовні яблука сина мого віднїмеш? Каже ж Рахеля: Дак нехай переночує з тобою сьогоднї за любовні яблука сина твого.

\VS{16}Прийшов же Яков з поля в вечорі, і вийшла Лея зустріч йому, і каже: Мусиш увійти до мене; найняла бо я справдї тебе за любовні яблука сина мого. І переночував він з нею тієї ночи.

\VS{17}І послухав Бог Леї, і завагонїла вона, і вродила Яковові сина пятого.

\VS{18}І каже Лея: Дав менї Бог плату мою; бо оддала рабиню мою мужеві мойму. І дала йому імя: Іссахар.

\VS{19}І завагонїла знов Лея, і вродила сина шестого Яковові.

\VS{20}І каже Лея: Подарував менї Бог гостиньца гарного, поважити ме мене муж мій; уродила бо йому шестьох синів. І дала імя йому: Себулон.

\VS{21}А потім уродила дочку, і дала імя їй: Дина.

\VS{22}І зглянувся Бог на Рахелю, і почув її Бог, і відчинив утробу їй.

\VS{23}І завагонївши вродила сина, і каже: Одняв Бог докір мій.

\VS{24}І дала імя йому: Йосиф, говорючи: Дай менї, Господе, й другого сина.

\VS{25}Сталося ж, як уродила Рахеля Йосифа, каже Яков Лабанові: Відпусти мене, нехай іду в домівку мою й на вкраїну мою.

\VS{26}Віддай жени й діти мої, що за них парубкував тобі; ти знаєш роботу, що робив тобі.

\VS{27}Каже йому Лабан: Коли б знайшов я ласку в тебе! Вбачаю бо, що благословив мене Господь задля тебе.

\VS{28}І каже: Визнач плату свою в мене, я й дам тобі.

\VS{29}Каже йому: Ти знаєш, як я парубкував у тебе, і якою твоя скотина зробилась у мене.

\VS{30}Мало бо що було в тебе до мене, та й наросло багацько, і благословив тебе Господь з приходу мого. Тепер же коли менї дбати й про власну господу?

\VS{31}І каже: Що мушу тобі дати? Каже ж Яков: Не давай менї нїчогісїнько, аби вчинив, що скажу, знов пасти му вівцї твої й доглядати му.

\VS{32}Пройду я через усю отару твою сьогоднї, а й вилучу все переполасе й крапасте, і все чорне між вівцями, й усе переполасе й крапасте між козами, і се буде моя плата.

\VS{33}Так моя правда говорити ме за мене завтрашнёго дня, як прийдеш давати плату мою. Усе непереполасе й не крапасте між козами і не чорне між вівцями, мусить уважатись у мене за вкрадене.

\VS{34}Каже ж йому Лабан: Добре, нехай буде по слову твойму.

\VS{35}І повилучував того ж дня козли переполасі й крапасті, і усе, що мало біле в себе і все, що чорне між вівцями, та й пооддавав в руки синам своїм.

\VS{36}І поставив три днї ходи між собою й Яковом. Яков же пас остальні вівцї Лабанові.

\VS{37}Узяв же Яков собі по цїпку зеленому тополевому, лїсковому й каштановому, та й помережив білими мережками, і луплячи повиявлював біле, що було на цїпках.

\VS{38}І клав цїпки, що помережив, у напувальні корита та в водяні ринви, як приходили отарі до водопійла, щоб вагонїли на водопійлї.

\VS{39}І вагонїли отарі перед цїпками, та й котились ягнятами й козенятами переполасими й крапастими.

\VS{40}Ягнята ж вилучав Яков і ставляв отарі лицем до переполасого і чорного в отарі Лабановій, й держав свої отарі окроме, і не ставляв укупі з Лабановими.

\VS{41}І сталося, як вагонїла лучча скотина, Яков клав цїпки перед очима в скоту в корита, щоб вагонїли між цїпками.

\VS{42}Як же гуляла скотина слабовита, не клав туди цїпків; тим робом слабовите було Лабанові, а лучче Яковові.

\VS{43}І збогатився чоловік безлїч, і було в його скотини много, і раби, і рабинї, і верблюди, й осли.




\par }\Chap{31}{\PP \VerseOne{1}Перечув же Яков слова синів Лабанових, що мовляли: Узяв Яков усе, що було в батька нашого, і з того, що було в батька нашого, вбивсь у всю славу його.

\VS{2}І дививсь Яков на лице Лабанове, аж воно до його не таке, як перше.

\VS{3}Каже ж Господь Яковові: Вертайсь на батьківщину твою, і до роду твого, і буду з тобою.

\VS{4}Послав же Яков, і покликав Лею й Рахелю на поле, де були стада.

\VS{5}І каже їм: Бачу я лице батька вашого, що не таке до мене, як перше; Бог же панотця мого був зо мною.

\VS{6}І самі знаєте, що всьою снагою моєю працював я батькові вашому.

\VS{7}Батько ж ваш ошукав мене, і переміняв плату мою десять раз; та не попустив йому Бог ушкодити менї.

\VS{8}Як скаже було так: Пестрі будуть плата твоя; тодї котяться вівцї всї пестрими; як же скаже: Крапасті будуть плата твоя, тодї котяться всї вівцї крапастими.

\VS{9}Так одняв Бог усю скотину в батька вашого й дав менї.

\VS{10}І сталось того часу, як вівцї гуляли, зняв я очі мої й бачив уві снї: се, которі барани і козли спинались на вівцї й кози, були переполасі крапасті й рябі.

\VS{11}І рече менї ангел Божий уві снї: Якове! Я ж кажу: Ось я!

\VS{12}І рече: Споглянь лишень очима твоїми, та подивись: усї барани й козли, що спинаються на вівцї й кози, переполасі, пестрі й крапасті; вбачав бо я все, що Лабан тобі витворяє.

\VS{13}Я Бог з Бетеля, де намастив єси стовпа і обрікся єси менї словом. Тепер же встань, ізійди з сієї країни, та вертайсь на країну рідну.

\VS{14}І відказуючи Рахеля й Лея, сказали йому: Хиба є тутеньки нам частина й наслїддє в госпо́дї, в батька нашого?

\VS{15}Хиба ж не за чужениць уважає нас він? Попродав бо нас і зажер срібло наше.

\VS{16}Бо все багатирство й слава, що відняв Бог у батька нашого, наше й дїток наших. Оце ж тепереньки все, що Бог рече, чини.

\VS{17}Зьнявся ж Яков, і посадив сини свої і жени на верблюди.

\VS{18}І позабирав усю скотину свою й усї добутки, що здобув у Падам-Арамі в Мезопотамії, щоб вертатись до Ізаака, батька свого в Канаан землю.

\VS{19}Як же відлучився Лабан стригти вівцї свої, покрала Рахеля ідоли в батька свого;

\VS{20}І викрався Яков несподївано Лабанові, Араміянинові, не сповістивши його про втеки.

\VS{21}І втїк сам з усїм своїм, і перебрів через річку й простував у Галаад гори.

\VS{22}Переказано ж Лабанові на третїй день, що Яков утїк.

\VS{23}І взявши сини й браттє своє з собою, здоганяв його семиденним погоном, та й наздогнав його на Галаад горах.

\VS{24}Прийшов же Бог до Лабана Араміянина ночною добою вві снї, і рече йому: Остерегайся звязуватись із Яковом.

\VS{25}І наздогнав Лабан Якова. Яков же поставив намети свої на горі, і Лабан отаборив браттє своє на Галаад горах.

\VS{26}Каже ж Лабан Яковові: Що вкоїв єси? Про що викравсь єси потай мене, та позавозив дочки мої мов бранки?

\VS{27}Чого втїкав єси потай мене, та викравсь від мене, не сповістивши мене? Відпустив би тебе з покликами й пісьнями, з тимпанами й гуслями.

\VS{28}І не дозволив єси менї цїлувати внуки мої й дочки мої. Се ж учинив єси по дурному, вдїявши таке.

\VS{29}Тепер би мав я силу покарати тебе, та Бог отця твого вчора вночі рече до мене, словами: Остерегайся звязуватись із Яковом.

\VS{30}Нехай би ти пійшов геть тому́, що тяжко зажуривсь по госпо́дї отця твого, про що ж украв єси боги мої?

\VS{31}Відказав же Яков і рече до Лабана: Бо злякався, думаючи, що поодіймаєш дочки твої в мене і усе моє,

\VS{32}У кого ж ізнайдеш боги твої, той не жити ме на сьвітї. Перед нашою браттєю познавай, що твоє в мене, та й бери собі. Не знав же Яков, що Рахеля покрала боги.

\VS{33}Увійшовши ж Лабан у Яковів намет і в Леїну кущу, і в кущу двох рабинь, не знайшов. Увійшов же й у намет Рахелин.

\VS{34}Рахеля ж узяла ідоли, та й підложила під верблюдове сїдло, та й сїла на них. І обшарив Лабан усю кущу, та й не знайшов.

\VS{35}І каже батькові свойму: Не гнївись, панотченьку, що не можу встати перед тобою; бо звичайне женське в мене. Шукав же він та й не знайшов ідолів.

\VS{36}Прогнївився ж Яков і звязавсь у сварку з Лабаном: Яка провина моя? Який гріх мій, що вганяв єси так гаряче за мною?

\VS{37}Переглянув єси всї речі домові в мене, що ж ізнайшов єси з усїх річей дому твого? Поклади тутеньки перед браттєю твоєю й браттєю моєю, щоб розсудили між обома нами.

\VS{38}Двайцять років оце вже я з тобою. Вівцї твої й кози твої не звергали, і баранїв із отари твоєї не їв я.

\VS{39}Зьвіроїдини не принїс до тебе; із мого нїс я втрату сю; з мого власного вимагав єси, чи вхоплено в день, чи в ночі.

\VS{40}У день бо пекла мене спека, в ночі морозила холоднеча, і сон утїкав од очу в мене.

\VS{41}Так пробував я двайцять років у твоїй господї. Парубкував я чотирнайцять років задля двох дочок твоїх і шість років за вівцї твої, ти ж переміняв плату мою десять раз.

\VS{42}Коли б не Бог отця мого, Бог Авраамів, та не страх Ізааків був ізо мною, певно тепер в порожнї випустив би єси мене. Бідуваннє моє й працю рук моїх побачив Бог і докорив тебе вчора в ночі.

\VS{43}Відказав же Лабан, і каже до Якова: Дочки, мої дочки, і дїти, мої дїти, і скотина, моя скотина, і все, що видиш, то моє; що ж можу я заподїяти сим дочкам моїм або дїтям, що вони породили?

\VS{44}Оце ж нумо чинити умову, я й ти, і нехай він буде за сьвідка між мною й тобою.

\VS{45}І взявши Яков каменя, поставив його на спомин.

\VS{46}Каже ж Яков до браттї своєї: Назбирайте каміння. І назбирали каміння й зробили могилу і трапезували там на могилї.

\VS{47}І прозвав його Лабан Егар-Сагадута; Яков же прозвав його Галлед.

\VS{48}Каже ж Лабан до Якова: Ся могила, се сьвідок між мною й тобою. Тим і прізвище дано могилї Галлед.

\VS{49}І Мизпа від того, що Лабан сказав: Нехай вартує Господь між мною й тобою, як ми розійдемось різно одни з одним.

\VS{50}Коли зневажати меш дочок моїх або візьмеш над мої дочки жен, не чоловік буде між нами, нї! Бог сьвідок між мною й тобою.

\VS{51}І каже Лабан Яковові: Дивись на сю могилу і дивись на стовпа, що я поставив між мною й тобою.

\VS{52}Ся могила сьвідок і сей стовп сьвідок, що не перейду за сю могилу до тебе, і ти не перейдеш за сю могилу і за сього стовпа до мене на шкоду.

\VS{53}Бог Авраамів і Бог Нахорів, Бог їх отця, суди між нами. І клявсь Яков страхом отця свого Ізаака.

\VS{54}І принїс Яков жертву на горі, і покликав браттє своє до вживання хлїба солї, і вживали хлїб сїль, та й обночувались на горі.

\VS{55}Уставши ж Лабан рано в ранцї, цїлував сини й дочки свої і благословив їх, і рушив у дорогу, і вернувсь на займище своє.




\par }\Chap{32}{\PP \VerseOne{1}І Яков те ж верстав путь свою, і зустьріли його ангели Божі.

\VS{2}Каже ж тодї Яков, зуздрівши їх: Се Божий полк, урочище те Маганаїм.

\VS{3}Послав же Яков посли поперед собою до Езава, брата свого в Сеїр землю, в Едом поле;

\VS{4}І наказав їм, говорючи: Такенькі мовляйте панові мойму Езавові: Так говорить раб твій Яков: У Лабана пробував я та й загаявсь там і досї.

\VS{5}І придбав я воли й осли, і вівцї, і раби, й рабині, і посилаю тепер тобі панові мойму, звістку, щоб запобігти ласки твоєї в очах твоїх.

\VS{6}І вернулись посли до Якова, говорючи: Ходили ми до брата твого Езава, і се він сам іде на зустріч тобі, і чотири ста чоловіка з ним.

\VS{7}Злякався ж Яков вельми, і був у турботї; і подїлив людей, що були з ним, і вівцї, й воли, й верблюди на два коші.

\VS{8}І каже сам собі: Як наступить Езав на один кіш і побє його, тодї другий кіш пійде втеком.

\VS{9}Каже ж Яков: Боже отця мого Авраама й отця мого Ізаака, Господе, ти що заповідав менї: Вертайсь у рідну землю твою та до родини твоєї, і я таланити му тобі,

\VS{10}Не заробив я нїже всїх тих благ і всієї вірностї тієї, що виявив єси рабові твойму; з палицею бо сією перебрів я сю Йордань, а тепер виріс у два коші.

\VS{11}Визволь мене, благаю тебе, з рук брата мого, з рук Езава! Боюсь бо, щоб не прийшов та не вбив мене, матері із дїтками.

\VS{12}Ти ж глаголав єси: Благо тобі сотворю, і вчиню імя твоє яко пісок морський, що не злїчити його задля многостї.

\VS{13}І переночував там тієї ночі. І взяв із того, що прийшло йому в руки, гостиньця Езавові, братові свойму.

\VS{14}Кіз двістї, а козлів двайцятеро, овечок двістї, а баранів двайцятеро,

\VS{15}Берблюдиць дїйних двайцятеро з їх жеребятами, та корів сорок, та бугаїв десятеро, ослиць двайцятеро, і десяток ослів.

\VS{16}І приручив їх рабам своїм, усяке стадо окроме, і звелїв рабам своїм: Гонїтесь бридьма через річку, та чинїте прогалину між стадом і стадом.

\VS{17}І звелїв первому, говорючи: Як тебе зустьріне брат мій Езав, та спитає в тебе говорючи: Чий єси, і куди йдеш, і чиє се перед тобою?

\VS{18}Кажи: Раба твого Якова. Се подарунок панові мойму Езавові. Ось він і сам позад нас.

\VS{19}І звелїв другому й третьому, й усїм, що гнались із стадами. Сими словами мовляйте Езавові, як зустьрінете його,

\VS{20}І кажіть: Ось раб твій Яков і йде за нами. Бо каже сам собі: Вгамую його подарунками, що йдуть поперед мене, а потім побачу лице його. Може прийме мене.

\VS{21}Так ійшли дарунки поперед його. Сам же переночував ту ніч у коші.

\VS{22}Уставши ж тієї ночі, узяв обидві жени свої, і обидві рабинї, й одинайцятеро синїв своїх, і перейшов бридьма брід Ябок.

\VS{23}І взяв їх, і перебрів річку, і перевів усе, що мав.

\VS{24}Остався ж Яков один, і боровсь із ним хтось, аж покіль обутьріло;

\VS{25}Вбачаючи ж, що не подужа його, ударив його по стегну, по суставу, і потерпів у Якова стегенний сустав, як боровсь із ним.

\VS{26}І каже той: Пусти мене; бо вже день зоріє. Яков же каже: Не пущу; мусиш благословити мене.

\VS{27}Рече ж йому: Як на імя тебе? Він же каже: Яков.

\VS{28}І рече йому: Від тепер буде тобі імя не Яков, а Ізраїль; ти бо з Богом боровсь і над людьми брати меш гору.

\VS{29}І поспитав Яков його, і каже: Повідай менї, як на імя тебе звати? Про що питаєш, яке моє імя? І благословив його там.

\VS{30}І приложив Яков тому врочищу прізвище: Пенуель, бачив бо я Бога лицем до лиця, тай вирятувалась душа моя.

\VS{31}Засяло ж йому соньце, як прийшов за Пенуель; він же кульгав на стегно.

\VS{32}Тим же то й тепер не їдять сини Ізраїлеві жили, що на составі бедра, тому, що боровшийся зрушив жилу на составі бедра Якова.




\par }\Chap{33}{\PP \VerseOne{1}Споглянувши ж Яков очима своїми, постеріг, се ж Езав, брат його, йде, і чотири ста чоловіка з ним. І роздїлив дїток Леї, Рахелї і двох рабинь.

\VS{2}І поставив обидві рабинї зпереду, Лею ж і дїти її позаду, а Рахелю з Йосифом, дальш усїх, на посьлїдку.

\VS{3}Сам же прийшов перше них, і вклонивсь до землї сїм раз, перше нїм приступив до брата свого.

\VS{4}І прибіг Езав зустріч йому, і обняв його, та й припав йому на шию, і поцїлував його; і плакали обидва.

\VS{5}І спогляне Езав, і побачив жени й дїти, й каже: Що ж сї в тебе? Він же каже: Дїти, що дарував Бог рабові твому.

\VS{6}І приступили рабинї й дїти їх, і вклонились.

\VS{7}І приступила Лея те ж із дїтьми своїми й уклонились; потім же приступив Йосиф і Рахеля й уклонились.

\VS{8}І каже Езав: Про що ж у тебе всї цї полки, що я з ними зустрівся? Він же каже: Щоб ізнайшов раб твій милість ув очах в мого пана.

\VS{9}Каже ж Езав: У мене доволї, брате, держи своє про себе самого.

\VS{10}І каже Яков: Коли знайшов я ласку в очах твоїх, прийми гостинцї з руки моєї тому, що побачив я лице твоє, як би хто побачив лице Боже, і що був єси прихилен до мене.

\VS{11}Прийми благословеннє моє, що я принїс тобі, бо мене Бог благословив, і всього доволї в мене. І присилував його, і взяв він.

\VS{12}І каже: Рушаймо в дорогу. Я пійду по переду.

\VS{13}Каже ж йому: Пан мій знає, що дїтки в мене маленькі, а вівцї й корови кітні й тїльні; як же пожену їх один день, занапащу всю скотину.

\VS{14}Нехай пан мій іде попереду раба свого, я ж пійду повагом, дивлячись по сназї худоби, що йти ме передо мною, і як пійде дїтвора, поки прийду до пана мого в Сеїр.

\VS{15}І каже Езав: Оставлю ж із тобою кілька людей моїх. Він же каже: Про що воно? Аби знайшов я ласку в очах пана мого.

\VS{16}Вернувся ж Езав того дня на свою путь у Сеїр.

\VS{17}А Яков мандрував далїй у Суккот і побудовав собі домівку, а скотинї своїй поробив кущі. Тим і проложено прізвище врочищу тому Суккот.

\VS{18}І дойшов щасливо Яков до городу Сихему, що в Канаан землї, вернувшись із Мезопотамїї, та й отаборився перед городом.

\VS{19}І купив частину поля, де отаборивсь, у синів Геммора, отця Сихемового, за сто срібняків.

\VS{20}І поставив там жертівника, та й призвав імя Господа Бога Ізраїлевого.




\par }\Chap{34}{\PP \VerseOne{1}Вийшла ж Дина, дочка Леїна, що вродила Яковові, спізнатись із дочками тієї країни.

\VS{2}І побачив її Сихем, син Геммора, Евеяненка, князя тієї країни, та й взяв її, і лїг із нею, і насилував.

\VS{3}І прихилилась душа його до Дини, дочки Якова, і влюбив дївицю, й промовляв до неї прихильно.

\VS{4}Каже ж Сихем до Геммора, батька свого, говорючи. Возьми менї дївицю сю за жену.

\VS{5}Яков же чув, що збезчестив Гемморенко Дину дочку його, сини ж його та були з його скотиною в полї, і мовчав Яков аж покіль прийшли вони.

\VS{6}Вийшов же Геммор, отець Сихемів до Якова на поговорку з ним.

\VS{7}Сини ж Яковові поприходили з поля, і, почувши про се, досадували вони і були в великому жалю, що він зробив безум ув Ізраїлї, лїгши з дочкою Якововою, чого не годилось чинити аж надто.

\VS{8}І розмовляв із ними Геммор говорючи: Сихемові, синові мойму, поривало душу до вашої дочки. Оддайте ж її за жену йому.

\VS{9}І своячтесь із нами; дочок своїх давайте нам, а дочок наших беріте собі.

\VS{10}І сїдайте осадами з нами, і наша країна буде перед вами. Сїдайте осадами й торгуйте і здобувайтесь на добро в їй.

\VS{11}Каже ж ото Сихем до батька й до братів її: Дайте менї знайти ласку в очах ваших, і що ви скажете менї, дам.

\VS{12}Вимагайте над звичай віно й подарунки; дам, скількі скажете менї, аби оддали дївицю заміж.

\VS{13}Відказали ж сини Яковові Сихемові та Гемморові, батькові його, зрадливо; а мовляли так тим, що він осоромив Дину, сестру їх.

\VS{14}От і кажуть їм: Неможлива се річ оддати сестру нашу такому, що необрізаний; се ж бо докір нам був би;

\VS{15}Тілько тодї поєднаємось і осядемось із вами, коли будете такі, як ми, і обріжете ввесь музький пол.

\VS{16}І оддавати мемо наші дочки вам, і брати мемо ваших дочок собі, і седіти мем осадами з вами, і зробимось одним народом.

\VS{17}Коли ж не послухаєте нас, тодї візьмемо дочку нашу та й пійдемо собі.

\VS{18}І вподобав слова їх Геммор та Сихем Гемморенко.

\VS{19}І не гаявсь молодик зробити се, закоханий бо був у Якововій дочцї, а поважали його над усю родину в отця його.

\VS{20}Прийшов же Геммор та Сихем Гемморенко до царини мїста їх, і розмовляли з мужами громадськими, говорючи:

\VS{21}Люде сї в ладу з нами, тим нехай сїдають осадами в нас на країнї, да й торгують у їй; бо наша країна простора геть про них. Берімо дочок їх собі і оддаваймо дочок наших їм.

\VS{22}Тілько тодї згоджуються з нами, щоб осїстись із нами і єдинитись із нами, коли все музьке між нами та буде обрізане, як вони обрізані.

\VS{23}І стада їх, і майно їх, всяка скотина їх хиба не наші? Оце ж поєднаймось із ними, дак і осядуться з нами.

\VS{24}І послухали Геммора та Сихема Гемморенка всї, що виходили за царину міську, і пообрізувалось усе музьке між ними.

\VS{25}Сталося ж на третїй день, як недугували вони, два сини Яковові, Симеон та Левій, брати Дининї, взяли кожен меча свого, та ввійшли в город, та й повбивали все музьке.

\VS{26}Геммора ж та Сихема Гемморенка постинали мечом, і взяли Дину з господи Сихемової, та й пійшли геть.

\VS{27}Сини ж Яковові ввійшли до побитих, та й розграбили город; бо в йому обезчещено Дину, сестру їх.

\VS{28}І вівцї їх, і товарину їх, і осли й усе, що було в містї, і все, що було на полї, позабирали.

\VS{29}А все майно їх, і всю малечу їх, і жінок їх позаймали в полонь, і пожакували все, що було в городї по господах.

\VS{30}Каже ж Яков до Симеона і Левія: Ненавидним зробили ви мене серед осадників сієї країни, серед Канаанїїв і Ферезіїв; я ж малий лїчбою, так вони скупляться до купи проти мене, та й убють мене, і я загину, і вся родина моя.

\VS{31}Вони ж кажуть: Хиба він за ледащицю вважав сестру нашу?




\par }\Chap{35}{\PP \VerseOne{1}Рече ж Бог до Якова: Уставши, підіймайсь до Бетеля, та й осядься тамо, і сотвори там жертівника Богу, що явився тобі, як утїкав єси од Езава, брата твого.

\VS{2}Каже ж Яков домові свому й усїм, що були з ним. Повикидайте боги чужі, які є в кого з вас, та й очищайтесь і поперемінюйте одїж свою.

\VS{3}Та вставаймо й підіймаймось у Бетель, та поставимо там жертівника Богу, що послухав мене в день бідування мого, та й був зо мною в дорозї, що верстав я.

\VS{4}І видали Яковові богів чужих, що були в руках їх, і сережки, що були в ушу їх, і сховав їх Яков під дубом, що під Сихемом.

\VS{5}І помандрували вони, і був страх Божий на містах круг їх, і не вганяли за синами Якововими.

\VS{6}Прийшов же Яков у Луз, що в Канаан землї, се єсть Бетель, він і ввесь люд його, що були з ним.

\VS{7}І поставив там жертівника; і проложив тому врочищу прізвище Ель-Бетель, там бо явивсь йому Бог, як утїкав од Езава, брата свого.

\VS{8}Умерла ж Дебора, мамка Ребечина, і поховали її під дубом і проложили йому прізвище Аллон-Бакут, дуб голосїння.

\VS{9}Явився ж Бог Яковові знов, як прийшов із Мезопотамиї, і благословив його.

\VS{10}І рече йому Бог: Імя твоє не звати меться вже Яков, нї! Ізраїль буде імя твоє. І дав йому прізвище Ізраїль.

\VS{11}Рече ж йому Бог: Я Бог всемогущий. Бувай плодющий і намножуйся. Народи і купа народів будуть із тебе, і царі з чересел твоїх вийдуть.

\VS{12}І землю, що дав Авраамові й Ізаакові, тобі віддам, і насїнню твойму по тобі дам землю сю.

\VS{13}Знявся ж Бог від його, від урочища, де розмовляв із ним.

\VS{14}І поставив Яков стовпа на врочищі, де він розмовляв із ним, стовпа камяного та й злив на його ливною жертвою, і злив олії на його.

\VS{15}І проложив Яков прізвище врочищу тому, де розмовляв із ним Бог, Бетель.

\VS{16}І рушили вони з Бетеля, і було вже не далеко до Евфрата і настигла Рахелю родїльня мука, і мала вона породи важкі.

\VS{17}Сталося ж, як вона мала важкі породи, каже їй баба сповитуха: Крепись; бо й се буде в тебе син.

\VS{18}Сталося ж, як покидала її душа, умірала бо, дала йому імя Бенонї, болюча дитина, отець же дав йому імя Бенямин, щасна дитина.

\VS{19}Умерла ж Рахеля, і поховано її на шляху до Евфрата, се єсть Бетлегем.

\VS{20}І поставив Яков стовпа над гробом її. Се стовп на Рахелиному гробу по сей день.

\VS{21}Помандрував же Ізраїль і напяв намета свого за Мигдаль-Єдером.

\VS{22}Сталося ж, як осївсь Ізраїль на тій країні, прийшов Рубен та й лїг із Билгою, батьковою наложницею. І дочувсь про се Ізраїль. Було ж синів у Якова дванайцятеро.

\VS{23}Синове Леїні: Рубен, первенець Яковів, та Симеон, та Левій, та Юда, та Іссахар, та Зебулон.

\VS{24}Синове Рахелині: Йосиф та Бенямин.

\VS{25}Синове Балли, рабинї Рахелиної: Дан та Нефталїй.

\VS{26}Синове Зелфи, рабинї Рахелиної: Гад і Ассер. Се синове Яковові, що понароджувались йому в Мезопотамії.

\VS{27}Прийшов же Яков до Ізаака, отця свого, в Мамрійщину, в Киріят-Арбу, се Геброн, де пробував Авраам та Ізаак.

\VS{28}Було ж Ізаакові сто і вісїмдесять год.

\VS{29}І розлучивсь Ізаак із душею й умер, і прилучивсь до роду свого, старий, нажившись на сьвітї. І поховали його Езав та Яков, синове його.




\par }\Chap{36}{\PP \VerseOne{1}Се ж родопись Езавова, він же Едом.

\VS{2}Езав побрав собі жени із дочок Канаанських, Аду дочку Єлона Хетяненка, та Оголибаму, дочку Ани, сина Зибеона Евеяненка.

\VS{3}Та Басмату Ізмайлову, сестру Небайотову.

\VS{4}Ада ж уродила Езавові Єлифаса; Басмата вродила Регуїла.

\VS{5}Оголибама ж уродила Єгуса та Єглома та Корага. Се сини Езавові, що народились йому в Канаан землї.

\VS{6}І позабирав Езав жени свої, та сини свої, та дочки свої, і всї раби в госпо́дї своїй, і скотину свою, й усе підуючне своє, і всї статки свої, що придбав у Канаан землї, та й помандрував Езав з Канаан землї, від брата свого Якова, у Сеїр землю.

\VS{7}Були бо майна іх більші над те, щоб кочувати вкупі, і країна, де пробували вони, не зносила їх задля скотини їх.

\VS{8}Осївся ж Езав на Сеїр горах; Езав, він же Едом.

\VS{9}Се ж родопись Езава, праотця Едомеїв на Сеїр горах.

\VS{10}Ось іммення в синів Езавових: Єлифас, син Басмати, жінки Езавової.

\VS{11}У Єлифаса ж були синове: Теман, Омар, Зефо, Гаєтам та Кенас.

\VS{12}Тимна ж була наложниця Єлифаса, Езавенка, і вродила Єлифасові Амалека. Се синове Ади, жони Езавової.

\VS{13}І ось синове Рагуїла: Нахат і Серах, Шамма і Миза. Се синове Басмати, жони Езавової.

\VS{14}А се були синове Оголибами, дочки Ани, сина Зибеона, жінки Езавової. Вродила вона Езавові Єгуса та Єглома та Корага.

\VS{15}Се були дуки в синів Езавових. Синове Єлифаса, первеньця Езавового: дука Теман, дука Омар, дука Зефа, дука Кенас,

\VS{16}Дука Кораг, дука Гатам, дука Гайфас, дука Амалек. Се дуки Єлифасові в Едом землї. Се сини Адині.

\VS{17}А се сини Рагуїла Езавенка: дука Нахат, дука Серах, дука Шамма, дука Миза. Се дуки Рагуїлові в Едом землї. Се синове Басмати Езавихи.

\VS{18}Се ж синове Оголибами Езавихи: Дука Єгус, дука Єглом, дука Кораг. Се дуки Оголибами, дочки Ани, жінки Езавової.

\VS{19}Се сини Езава, і се дуки їх. Він Едом.

\VS{20}Се ж сини Сеїра Горієнка, що седїли осадами в тій країнї Лотан, та Собаль, та Зибеон, та Ана.

\VS{21}Та Дишон, та Єзер, та Дишан. Се дуки Горійські в синів Сеїрових в Едом землї.

\VS{22}А синове Лотанові були: Горій та Гемам, а сестра Лотанова: Тимна.

\VS{23}А се синове Собальові: Алван, Манагат, та Ебаль, Сефо та Онам.

\VS{24}А се синове Зибеонові: Ая та Ана. Се той Ана, що знайшов гарячі жерела в степу, пасучи осли Зибеонові, батьківські.

\VS{25}А се синове Анині: Дишон і Оголибама, дочка Анина.

\VS{26}Се ж синове Дишонові: Гемдан, та Єшдан, та Ітран, та Керан.

\VS{27}Се ж синове Єзерові: Билган, та Саван, та Акан.

\VS{28}Сеж синове Дишанові: Уз та Аран.

\VS{29}Се ж дуки в Горіїв: дука Лошан, дука Собаль, дука Зибеон, дука Ана;

\VS{30}Дука Дишон, дука Єзер, дука Дишан. Се дуки в Горіїв після дуків їх у Сеїр землї.

\VS{31}А се царі, що царювали в Едом землї, перш нїж царював там який царь в Ізраїлї.

\VS{32}Царював у Едомі Бела Бейоренко; прозивався ж город його Динхаба.

\VS{33}Умер же Бела, і царював намість його Йобаб Серахенко із Бозри.

\VS{34}Умер же Йобаб, і царював намість його Гусам із Теман землї.

\VS{35}Умер же Гусам, і царював намість його Гадад Бедаденко, що побив Мидіяніїв на полї Моаб, а город його прозивавсь Авит.

\VS{36}Умер же Гадад, і царював намість його Самла із Мазреки.

\VS{37}Умер же Самла, і царював намість його Савул із Рехобота над рікою.

\VS{38}Умер же Савул, і царював намість його Бааль-Ганан Ахборенко.

\VS{39}Умер же Бааль-Ганан Ахборенко, і царював намість його Гадар; город же його прозивали Пакгу, а жінку його Мегетабееля, дочка Матреда, дочки Мезагаба.

\VS{40}А се ймення дуків Езавових по родинах їх, по врочищах їх, по прізвищах їх: Дука Тимна, дука Алва, дука Єтет.

\VS{41}Дука Оголибама, дука Єла, дука Пинон.

\VS{42}Дука Кенас, дука Теман, дука Мибзар,

\VS{43}Дука Магдієль, дука Ірам. Се дуки в Едомі, по оселях їх, по врочищах їх. Се Езав, прайотець Едомів.




\par }\Chap{37}{\PP \VerseOne{1}Осївся ж Яков на країнї, де пробував отець його Ізаак, у Канаан землї.

\VS{2}Се ж родопись Якова: Як було Йосифові сїмнайцять років, пас він вівцї з браттєм своїм, та був ще недолїтком між синами Балли та Зелфи, жен отця свого. І доводив Йосиф речі їх ледачі до панотця свого.

\VS{3}Яков же любив Йосифа над усї сини свої; бо родивсь у старощах його, і справив йому одїж квіччасту, рукавчату.

\VS{4}Вбачаючи ж браттє його, що любить його батько над усї сини свої, зненавидїли його, і тяжко їм було промовляти до його мирно.

\VS{5}Бачив же Йосиф сон і росказав браттї своїй.

\VS{6}І каже їм: Послухайте лишень сна сього, що я бачив.

\VS{7}Здавалось бо, нїби вяжемо снопи серед поля; аж ось встав мій сніп, да й стоїть: ваші ж, бачся, снопи постали навкруги, та й уклонились мойму снопові.

\VS{8}Сказали йому браттє його: Чи то ж бо справдї царювати меш над нами. Та й зненавидїли його ще й надто за сни його і за слова його.

\VS{9}Побачив же сон другий, та й повідав його браттю свойму, і каже: Ось бачив ще сон, і здавалось, нїби соньце й місяць й одинайцятеро зір уклонились менї.

\VS{10}І росказав отцеві свойму й браттю свойму. І докорив йому панотець його, каже йому: Що се за сон такий тобі приснивсь? Чи то ж бо се прийдемо, я й мати твоя й браттє твоє, вклонитись тобі до землї?

\VS{11}Позавидували ж йому браттє його, панотець же його завважив слово се.

\VS{12}І погнались брати його з отецькими вівцями в Сихем.

\VS{13}І каже Ізраїль до Йосифа: Чи не пасуть браттє твоє в Сихемі? Іди навідайся до них. Каже ж йому: Готов!

\VS{14}Каже ж йому: Іди, синку, та наглянь, чи все гаразд у браття твого, чи все гаразд між вівцями, і принеси вістку. Та й послав його з Геброн долини, і прийшов у Сихем.

\VS{15}І стьрів його чоловік якийся, аж він блукає по полю. Питає ж його чоловік: Чого шукаєш?

\VS{16}Він же каже: Браття мого шукаю. Повідай, де пасуть.

\VS{17}Каже ж йому чоловік: Погнались ізвідсї; чув бо, як мовляли: Поженимось у Дотан. І пійшов Йосиф слїдом за браттєм своїм, і зустьрів їх у Дотанї.

\VS{18}Загледїли ж його оддалеки, перш нїж наближився до них, і змовились на його, щоб убити його.

\VS{19}Каже ж брат до брата: От сновидець той ійде.

\VS{20}Нумо вбємо його та вкиньмо в який колодязь, та й казати мемо: Зьвір лютий пожер його; от і побачимо, що станеться з тих снів його.

\VS{21}Чуючи ж се Рубен, одняв його з рук у їх, та й каже: Не губімо душі.

\VS{22}Каже ж Рубен: Не проливайте крові, а вкиньте в степовий колодязь, руки ж не кладїть на його; се, щоб визволити його з рук у них, та й оддати панотцеві.

\VS{23}І сталось, як прийшов Йосиф до браття свого, стягли з Йосифа одїж його квіччасту рукавчату, що була на йому.

\VS{24}І взяли його, та й укинули в колодязь; колодязь же сухий був, води не було.

\VS{25}І сїли попоїсти, коли ж глянуть, ідуть подорожні Ізмайлитяне від Галааду з верблюдами своїми, везучи бурштин, бальзам та ладан в Египет.

\VS{26}Каже ж Юда до браття свого: Що за користь, як убємо брата нашого та й потаїмо кров його.

\VS{27}Ходїмо, продаймо його Ізмайлитянам; руки ж наші не будуть на йому, бо він брат наш і тїло наше. І вдовольнились браттє його.

\VS{28}І йшли мимо купцї Мидіянські; і витягли вони Йосифа з колодязя, і продали Йосифа Ізмайлитянам за двайцять срібняків; і поведено Йосифа в Египет.

\VS{29}Вернувся ж Рубен до колодязя, аж Йосифа нема в колодязї, і розірвав одїж свою.

\VS{30}І прийшов до браттї своєї й каже: Хлопця нема, а я, куди менї теперенькі йти?

\VS{31}Узяли ж вони одежу Йосифову, і закололи кізлика, та й помазали одежу кровю;

\VS{32}І послали одежину квіччасту рукавчату, і принесено її до батька, і казали: Се ми знайшли; познавай, чи се одежа сина твого, чи нї.

\VS{33}І впізнав, і каже: Одежа сина мого! Зьвір лютий іззїв його, зьвір ухопив Йосифа.

\VS{34}І розірвав Яков одїж свою, і нагорнув на чересла свої веретище, і плакав по синові свойму днї многі.

\VS{35}Посходилися ж усї його синове й дочки розважати його, та не слухав розважання говорючи: Пійду до сина мого сумуючи на той сьвіт у землю. Так убивався по йому батько його.

\VS{36}Мидіянії ж продали Йосифа в Египтї Потифарові, дворянину Фараоновому, гетьманові прибічників його.




\par }\Chap{38}{\PP \VerseOne{1}І сталось того часу, Юда відлучивсь од браття свого, та й присусїдивсь до одного Адуламця, на прізвище Гіра.

\VS{2}І побачив там дочку одного Канаанця, його імя Шуа, і взяв і ввійшов до неї.

\VS{3}І завагонївши вродила вона сина, і дала йому імя Гер.

\VS{4}І завагонївши знов, уродила сина, і дала йому імя Онан.

\VS{5}І завагонївши знов уродила ще сина, і дала йому імя Села. І був Юда у Кезїбі, як вона роджала.

\VS{6}І взяв Юда жінку Герові, первенцеві свойму, на імя Тамара.

\VS{7}Був же Гер первенець Юдин, ледачий ув очу в Господа, і вбив його Господь.

\VS{8}Каже ж Юда Онанові: Увійди до братовоі жінки, та оженись із нею, яко дївер, і возстав сїмя братові твойму.

\VS{9}Знав же Онан, що не йому буде насїннє, і як увіходив до братової жінки, проливав сїмє на землю, щоб не дати насїння братові свойму.

\VS{10}Ледарство ж погань було в очу в Бога, що він коїв; тим убив і сього.

\VS{11}Каже Юда Тамарі, невістцї своїй: Седи вдовою в отецькій господї, докіль великий буде Села, син мій. Каже бо сам собі: Колиб і сей не вмер, як брати його. І пійшла Тамара й седїла в отецькій госпо́дї.

\VS{12}Як уплило ж доволї часу, померла Шуанова дочка, жінка Юдина. Віджурившись після того Юда, пійшов до овечих стригачів своїх, сам і приятель його Гіра Адуламець, у Тімну.

\VS{13}І сповістили невістку його Тамару говорючи: Он свекір твій ійде в Тімну стригти вівцї свої.

\VS{14}Вона ж, поскидавши вдовицьку одежу з себе, окрилась наміткою, та заквіччалась, і сїла в Енаїмській царинї, що при дорозї в Тімну, знавши, що вже дорослий Села, та її не дано йому за жінку.

\VS{15}І побачивши Юда, подумав, що се блудниця; окрила бо лице собі, і не впізнав її.

\VS{16}Завернув же до неї з манівця, та й каже їй: Попусти менї ввійти до тебе. Не впізнав бо, що се невістка йому. Вона ж каже: Що менї даси, як увійдеш до мене?

\VS{17}Він же каже: Пошлю тобі кізлика з отари. Вона ж каже: А чи даси менї залог докіль пришлеш?

\VS{18}Він же каже: Який залог тобі дати? Вона каже: Перстень з печаткою твоєю, твій пояс, та палицю, що в руцї в тебе. І дав їй, та й увійшов до неї, і завагонїла від його.

\VS{19}І встала та й пійшла, і скинула намітку з себе, і вдяглась ув одїж удовицьку.

\VS{20}Послав же Юда кізлика через руки приятеля свого Адуламця, узяти залог од молодицї, та не знайшов її.

\VS{21}Поспитав же в міських людей, та й каже: Де блудниця, що седїла під Енамом при дорозї? І мовляли вони: Не було тутеньки нїякої блудницї.

\VS{22}І вернувся до Юди та й каже: Не знайшов, і люде міські кажуть: Не було тутеньки нїякої блудницї.

\VS{23}Каже ж Юда: Нехай візьме собі, аби не сьміялись із нас; бо я послав кізлика, ти ж не знайшов.

\VS{24}І сталось через три місяцї, повідано Юдї: Зблудила Тамара, невістка твоя, і вже завагонїла від блуду. Каже ж Юда: Виведїт її, нехай спалять.

\VS{25}Вона ж, як її ведено, послала до свекра свого говорючи: Від того чоловіка, чиє оце, я завагонїла. І каже: Познавай, чий се перстень з печаткою, пояс і палиця.

\VS{26}Упізнав же Юда, та й каже: Оправдалась Тамара лучче мене; бо не оддав я її за Селу, сина мого. І не взнав її вже більше.

\VS{27}Сталося ж, як роджала, що були близнята в утробі її.

\VS{28}Сталося ж, як роджала, висунуло ручку, і взявши баба-сповитуха, перевязала ручку йому червоною ниткою, говорючи: Се вийшло перве.

\VS{29}І сталось, як потягло назад ручку, дивись, вийшов брат його. Вона ж каже: Як се ти прорвавсь? І дала йому імя Перез.

\VS{30}А потім вийшов брат його, і в його на ручцї була червона нитка. І дала імя йому Серах.




\par }\Chap{39}{\PP \VerseOne{1}Йосифа ж приведено в Египет, і купив його Потифар, дворянин Фараонів, гетьман вартовиків його, Египтянин, із рук Ізмайлитян, що привели його туди.

\VS{2}І був Господь із Йосифом, так що у всьому йому таланило, і жив у дому в свого пана, Египтянина.

\VS{3}Бачив же пан його, що Господь із ним, і що нї робить, Господь щастить руцї його.

\VS{4}І знайшов Йосиф ласку в очах його, і вслуговував йому, і той поставив його над усїм домом своїм, і все, що мав, оддав у руки його.

\VS{5}І сталось того часу, як поставив його над домом своїм і над усїм майном своїм, Господь благословив Египтянина задля Йосифа, і було благословеннє Господнє на всьому, що мав у господї і в полї.

\VS{6}І передав усе, що мав, Йосифові, і не знав нїчогісїнько в свойму майнї, опріч хлїба, що їв. І був Йосиф гарний станом і вродливий видом вельми.

\VS{7}І сталось по сих речах, що жона пана його накинула оком Йосифа, та й каже: Лязь ізо мною.

\VS{8}Він же не схотїв, і каже свого пана жонї: Дивись, пан мій не знає за мною нїчогісїнько в дому свойму, і все, що має, віддав у руки мої.

\VS{9}І нїкого нема над мене в дому сьому, і невдержано від мене нїчого, опріч тебе; бо ти жона йому єси. Як же вчиню ледарство велике се й гріх перед Богом?

\VS{10}І сталось, як вона підмовляла Йосифа день у день, не послухав її, щоб лягти з нею й жити з нею.

\VS{11}І сталось одного такого дня, що ввійшов Йосиф у будинок справляти справи свої, і не було нїкого з домовників у серединї.

\VS{12}І вхопила його за одежу говорючи: Лягай зо мною. І покинув одежу свою в руках її, та й утїк геть.

\VS{13}І сталось, як побачила, що покинув одїж свою в руках її, та втїк геть,

\VS{14}Гукнула на домовників, та й каже їм: Бачте, увів до нас Єврея, щоб насьміявсь із нас. Увійшов до мене, та й хотїв лягти зо мною, так я закричала голосно.

\VS{15}І сталось, як почув, що я зняла крик та загукала, покинув одїж свою в мене, да метнувсь на втеки.

\VS{16}І положила одїж його коло себе, докіль прийде пан його до дому.

\VS{17}І повідала йому такими словами: Прийшов до мене парубок Єврей, що ввів єси до нас, посьміятись із мене.

\VS{18}І сталось, як зняла голос, та закричала, він покинув одїж свою, та й побіг втеком.

\VS{19}І сталось, як почув пан його слова жони своєї, що каже до його: От яким робом пійшов парубок твій, запалав гнївом,

\VS{20}І взяв Йосифа пан, вкинув його в темницю, туди, де вязники цареві седїли в неволї, і пробував там у темницї.

\VS{21}Но Господь був з Йосифом і змилосердивсь до його, і дав йому ласку в очу доглядника темничнього.

\VS{22}І віддав доглядник темничний в руки Йосифові всїх позакиданих у темницю, і все, що там роблять, роблено за його порядкуваннєм.

\VS{23}Доглядник же темничний не дозиравсь нї до чого під його руками; бо Господь був із ним, і що він чинив, у всьому Господь помагав йому.




\par }\Chap{40}{\PP \VerseOne{1}Сталося ж по сих речах, провинив дука винарський в царя Египецького, і дука пекарський пановї свойму, цареві Египецькому.

\VS{2}І розгнївився Фараон на обох дворян своїх, на дуку винарського й на дуку пекарського.

\VS{3}І повкидав їх у темницю в домі гетьмана вартовиків, у те місце, куди вкинуто Йосифа.

\VS{4}І приручив їх доглядник темничний Йосифові, і служив їм, і пробували вони довгий час у темницї.

\VS{5}І бачили обидва сни ув одну ніч, і кожен угадував свій сон по свойому, дука винарський і дука пекарський царя Египецького, що седїли в темницї.

\VS{6}Увійде ж до них Йосиф уранцї і бачить, вони посуміли.

\VS{7}І поспитав дуків Фараонових, що були з ним у темницї в пана свого: Чого ви дивитесь так сумовито сьогоднї?

\VS{8}Вони ж кажуть йому: Сон снився нам, а вгадника йому нема. Каже ж їм Йосиф: Чи не від Бога ж угадуваннє? Ось, роскажіте лишень менї.

\VS{9}І повідав дука винарський сон свїй Йосифові, та й каже: У снї мойму, бачся, виноградний кущ передо мною,

\VS{10}У виноградного ж куща три вітки, і неначе процьвів, і виросли сьпілі грони.

\VS{11}А чаша Фараонова в руцї в мене. І взяв я грону, і видавив у чашу, та й подав чашу в руки Фараонові.

\VS{12}І каже йому Йосиф: От проти чого се снилось. Три грони, се три днї.

\VS{13}Через три днї підійме Фараон голову твою, та й верне тебе на місце твоє; і подавати меш Фараонові чашу до рук його прежнїм звичаєм, як був єси його винарем.

\VS{14}Спогадай же на мене, як добре тобі буде і змилосердись до мене, та й нагадай про мене Фараонові, та й визволь мене з твердинї сієї.

\VS{15}Мене ж бо вкрадено з країни Єврейської; і тутеньки нїчого лихого не вкоїв я, щоб мене вкинути в темницю.

\VS{16}І вбачав дука пекарь, що гаразд угадує, та й, каже Йосифові: А менї снилось, бачся, три кошики хлїба на голові в мене.

\VS{17}І в верхньому кошику всякий хлїб до вподоби Фараонові, да птаство небесне росклювало все з кошика на голові в мене.

\VS{18}Відказав же Йосиф кажучи: От проти чого снилось. Три кошики, се три днї.

\VS{19}Через три днї підійме в гору від тебе Фараон голову твою, і повісить на дереві тебе, і поїсть птаство небесне тїло твоє з тебе.

\VS{20}Сталося ж на третїй день, припав день родження Фараонового, і він справив пир усїм дворянам своїм, і підняв угору голову дуцї винареві свойму і дуцї пекареві свойму, посеред своїх дворян.

\VS{21}І поставив дуку винарського на місце його знов, щоб подавав той чашу до рук Фараонових,

\VS{22}Дуку ж пекаря велїв повісити на дереві; як віщував Йосиф їм.

\VS{23}Однак не спогадав дука винар царський Йосифа, байдуже про його.




\par }\Chap{41}{\PP \VerseOne{1}Сталося ж у концї двох повних лїт, Фараон бачив сон. Бачся, стояв він при ріцї.

\VS{2}І се, нїби з річки, вийшло семеро корів гарних і ситих, та й пасуться в лузї.

\VS{3}Аж ось і других семеро корів вийшло поганих на вид і худих, да й стоять коло тих корів на річному березї.

\VS{4}І пожерли семеро корови погані сїмох корів гарних і ситих. І прокинувсь Фараон.

\VS{5}І заснув, і снилось йому в друге: бачся семеро колосків жита виходило з одного стебла, товстих і повних.

\VS{6}А ж ось других семеро колосків, тоненьких і висушених східним вітром, виросло за ними.

\VS{7}І пожерли семеро колоски тоненькі і вітром спалені семеро колосків товстих та повних. Прокинеться ж Фараон, аж то сон.

\VS{8}І сталось уранцї, стрівожився дух його, і пославши скликав усїх віщунів Египецьких і всїх мудрагелїв тамошнїх. І росказав їм Фараон сон свій, та й не було нїкого, щоб умів його витолкувати Фараонові.

\VS{9}Озветься ж дука винарський до Фараона: Мушу спогадати кривду мою.

\VS{10}Розгнївився Фараон на раби свої та й укинув нас у темницю в дому гетьмана вартовницького, мене та дуку пекарського.

\VS{11}І бачили ми сон обидва тієї ночі, я й він, кожному проти иншого снилось.

\VS{12}Був же там із нами молодик Єврей, раб гетьманський вартовницький; і росказали ми йому, і виложив нам наші сни, кожному виложив сон його.

\VS{13}Сталося ж, як виложив нам, так і справдилось: мене вернено на моє дуківство, а того повішено.

\VS{14}Пославши ж Фараон, прикликав Йосифа. І виведено його негайно з хурдиги. І остригся він і перемінив одїж на собі, і прийшов до Фараона.

\VS{15}Каже ж Фараон Йосифові: Бачив я сон, а хто б витолкував, такого нема; я ж чув про тебе, кажуть, що, чувши сни, вмієш толкувати.

\VS{16}Відказуючи ж Фараонові Йосиф каже: Не я, нї! Бог дасть Фараонові відповідь упокійну.

\VS{17}Каже ж Фараон Йосифові: Снилось менї: бачся, стою на березї річному.

\VS{18}Аж се — із ріки вийшло семеро корів гарних і ситих, та й пасуться в лузї.

\VS{19}Аж се — других семеро вийшло слїдом за ними, сухі і дуже погані видом і худі тїлом такі, що й не бачив я по всїй землї Египецькій.

\VS{20}І пожерли семеро корови погані сїмох корів ситих.

\VS{21}І як вони пожерли їх, не знати було, що вони ввійшли в утробу їх, і вид їх був такий самий, як і перш. Прокинувся я та й знов заснув.

\VS{22}І бачив я вві снї мойму, неначе семеро колосків виросло з одного стебла повних і добрих.

\VS{23}Другі ж семеро колосків тоненьких и спалених вітром виросли слїдом за ними.

\VS{24}І пожерли семеро засохлі колоски і спалені вітром сїмох колосків добрих і повних. І росказав я віщунам, та не було нїкого, щоб менї те зʼясувати.

\VS{25}І каже Йосиф Фараонові: Сон Фараонів один: що Бог творити ме, показав Фараонові.

\VS{26}Семеро коров гарних — сїм років, і семеро колосся доброго — сїм років; сон один.

\VS{27}І семеро коров худих і поганих, що вийшло за ними, сїм років, і семеро порожних колосків, спалених східним вітром, се буде сїм років голодних.

\VS{28}Оце воно, що я сказав Фараонові: Що хоче Бог творити, він показав Фараонові.

\VS{29}Дивись, оце настануть сїм лїт великого врожаю по всїй Египецькій землї.

\VS{30}Прийде ж і сїм лїт голодних за ними; і забудуть про наддостаток в Египецькій землї, і погубить землю сю голоднеча.

\VS{31}І не знати муть уроджаю в землї сїй від голоднечі тієї, що йде за ним; тяжка бо буде вельми.

\VS{32}Приснився ж сон Фараонові двічі про те, що се постане від Бога, і незабаром приведе Бог се в дїло.

\VS{33}Тим нехай Фараон вигледить чоловіка мудрого й зугадного, та й поставить його над Египецькою землею.

\VS{34}Нехай се вчинить Фараон і поставить доглядника по землї, і нехай одбирає пятину в Египецькій землї у сїм роках уроджайних.

\VS{35}І нехай громадять усяку харч за сїм добрих лїт, що настають, і нехай ссипають пшеницю під руку Фараонові, і нехай харчі приховують по городах.

\VS{36}І буде харч прихована про запас землї на сїм років голодних, що настануть у землї Египецькій, щоб земля не погибла в голоднечу.

\VS{37}Угодно ж се було в очу Фараонові і в очу всїх дворян його.

\VS{38}І каже Фараон дворянам своїм: Чи можна ж нам ізнайти чоловіка такого, щоб на йому та був дух Божий?

\VS{39}Каже ж Фараон Йосифові: Після того, як Бог показав тобі се все, нема нїкого такого зугадного й мудрого, як ти.

\VS{40}Ти сам будеш над моїм домом, і слухати ме слова твого все царство моє; тілько престолом я більший над тебе буду.

\VS{41}Промовив же Фараон до Йосифа: Се поставляю тебе над усїєю землею Египецькою.

\VS{42}І знявши Фараон перстеня з руки своєї, надїв його на руку Йосифові, і вдїг його в шати білі, і возложив ланьцух золотий йому на шию.

\VS{43}І посадив його на колесницю свою другу, і вигукувано перед ним: Навколїшки! Сим робом поставив його над усїєю землею Египецькою.

\VS{44}Промовив же Фараон до Йосифа: Я Фараон, та без тебе не махне й рукою і не поступить ногою нїхто в землї Египецькій.

\VS{45}І дав Фараон імя Йосифові Зафнат Панеях\FTNT{*}{{\FR 41:45 }{\FT{Египецьке слово: Спаситель сьвіта.}}}, і дав йому за жену Аснату, дочку Потифера, сьвященника Онського\FTNT{†}{{\FR 41:45 }{\FT{По египецьки Ан, старе імя міста Гелїополїс, недалеко від теперішного Каїро.}}}. І знявсь Йосиф над Египтом.

\VS{46}І було Йосифові трийцять лїт, як він став перед Фараоном, царем Египецьким. І вийшов Йосиф од Фараона та й пройшов по всїй землї Египецькій.

\VS{47}Земля ж зародила сїм год урожаєм, наче жменями.

\VS{48}І назбирав усякої харчі за сїм год, яка була на землї Египецькій, та й поприховував харч по городах. Харчі з поля, навкруги города, поприховував у тому ж городї.

\VS{49}І назбирав Йосиф пшеницї, мов би піску морського, багато вельми, що погубив і лїки; було бо безлїч.

\VS{50}В Йосифа ж родилось два сини до настання семи год голодних, що вродила йому Асната, дочка Потифара, сьвященника Онського.

\VS{51}Дав же Йосиф імя первому Манассїй: Менї бо, рече, дав Бог забути всю недолю мою й усе в господї панотцевій.

\VS{52}Імя ж другому нарік Ефрем; бо зробив мене плодющим Бог у землї бідування мого.

\VS{53}Минуло ж сїм років урожайних, що були в землї Египецькій.

\VS{54}І почали голодних сїм год наставати по слову Йосифовому. І був голод по всїй землї; у всїй же землї Египецькій був хлїб.

\VS{55}Як же заголодала й земля Египецька, заквилили люде до Фараона про хлїб. Каже ж Фараон усїм Египтянам: Ідїте до Йосифа, і, що скаже вам, чинїте.

\VS{56}А голоднеча придавила ввесь сьвіт. Поодчиняв же Йосиф усї житницї, та й продавав хлїб усїм Египтянам.

\VS{57}Кинулись тодї всї землї до Йосифа в Египет; бо всюди панував страшний голод.




\par }\Chap{42}{\PP \VerseOne{1}Бачивши ж Яков, що є на продаж хлїб у Египтї, каже синам своїм: Чого позираєте один на одного?

\VS{2}Я ж чув, що є хлїб в Египтї. Рушайте туди, та купіте таменьки хлїба, щоб нам жити, не повмірати.

\VS{3}Рушило браттє Йосифове, десятеро братів, куповати хлїба, в Египет:

\VS{4}Бенямина ж, брата Йосифового, не відпустив Яков із браттєм його, каже бо: Коли б не сталась йому в дорозї пригода!

\VS{5}Поприходили ж синове Яковові куповати хлїба з приходнїми, була бо голоднеча в Канаан землї.

\VS{6}Йосиф же правив землею; він і продавав усїм землянам. Поприходивши ж брати Йосифові вклонились йому лицем до землї.

\VS{7}Побачивши Йосиф браттє своє впізнав, та почужив їх, і говорив до них жорстоко, і каже їм: Звідкіля прийшли? Вони ж кажуть: Із Канаан землї, купити хлїба.

\VS{8}Упізнав же Йосиф браттє своє, вони ж не впізнали його.

\VS{9}І спогадав Йосиф сни свої, що снились про їх, і каже їм: Ви пронири! Прийшли вишпіонувати проходи в землї сій.

\VS{10}Вони ж кажуть: Нї, пане добродію! раби твої прибули купити харчі собі!

\VS{11}Всї ми синове одного чоловіка, вірняки. Раби твої, не підглядники.

\VS{12}Каже ж їм: Нї! Перевідати прийшли проходи в землю сю.

\VS{13}Вони ж кажуть: Дванайцятеро нас братів, рабів твоїх, у Канаан землї. Меньший тепереньки з отцем нашим, а одного немає.

\VS{14}Каже ж їм Йосиф: Се ж воно й є те, що я сказав вам: ви пронири.

\VS{15}Ось чим оправдитесь: Бодай так був жив Фараон! Не вийдете звідсї, коли брат ваш меньший не прийде сюди.

\VS{16}Пошлїть одного зміж вас, і нехай приведе брата вашого; а вас держати муть у вязницї, докіль справдяться ваші слова: чи в вас є правда, чи нї. Як же нї, бодай так був жив Фараон, ви пронири.

\VS{17}І віддав їх під варту на три днї.

\VS{18}Каже ж їм третього дня: От що вчинїте, так останетесь живі; бо я собі людина богобоязлива.

\VS{19}Коли ви певняки, нехай один з між братів седить у неволї, де вас вартують, а ви йдїть, вистачити хлїб вашій семї, в вашу господу.

\VS{20}А брата вашого меньшого приведїте до мене, так і правдиві будуть ваші слова, і не загинете. І вчинили так.

\VS{21}І каже одно одному: Ой справдї ми провинили братові нашому тим, що занедбали скорботу душі його, як благав нас, та й не послухали! Тим прийшла на нас така печаль.

\VS{22}Відказуючи ж Рубен, каже їм: Хиба ж я не казав вам: Не согрішайте на дитинї! Та не послухали. Оце кров його жадається від нас.

\VS{23}Вони ж не відали, що їх розуміє Йосиф; бо промовляв до них через товкмача.

\VS{24}Та й одвернувшись од них, сплакав Йосиф, і прийшовши знов до них розмовляв із ними та, взявши Симеона від них, звязав його перед віччу в них.

\VS{25}Повелїв же Йосиф понасипати торби їх пашнею, та й вернути кожному гроші в його торбину, та й обмислити їх живностю на дорогу. І сталось так.

\VS{26}І навючивши пашню на осли свої, рушили звідти.

\VS{27}Розвязавши один торбину свою, щоб усипати оброку ослам своїм на попасї, побачив гроші свої; бо вони були зверху, в устї мішковому.

\VS{28}І каже браттю свойму: вернено менї гроші; ось вони в торбі моїй. І охляло серце в їх, і поторопіли, говорючи одно одному: Що се вдїяв нам Бог?

\VS{29}І прийшли до Якова, отця свого, в Канаан землю, і оповідали все, що сталось їм, і казали:

\VS{30}Промовляв до нас господар землї тієї жорстоко, і вважав нас за розглядників його землї.

\VS{31}Ми ж йому казали: Певняки ми, не розглядники.

\VS{32}Дванайцятеро братів нас синів отецьких; одного нема, меньший же з панотцем нашим тепереньки в Канаан землї.

\VS{33}Каже ж нам господар землї тієї: От із чого я взнаю, що ви певняки. Брата одного покиньте в мене, і забирайте куплений хлїб, задля голоду в домівцї вашій, та й рушайте.

\VS{34}І приведїте до мене брата вашого меньшого; тодї знати му, що не розглядники ви а вірняки. І брата вашого тодї оддам вам, і можете орудувати в нашій землї.

\VS{35}І сталось, як спорожняли торби свої, диво, узлик із грошима в кожного в торбі його. І бачивши узлики грошей своїх, і самі і їх отець полякались.

\VS{36}Каже ж їм Яков, отець їх: Зробили ви мене бездїтним. Нема Йосифа, нема й Симеона; чи то ж і Бенямина візьмете? Це все на мене!

\VS{37}Каже ж Рубен отцеві свойму: Убий два сини мої, коли не приведу його до тебе. Приручи його менї; я приведу його до тебе.

\VS{38}Він же рече: Не пійде син мій з вами; бо його брат умер, а сей один остався. Як станеться йому пригода в дорозї, що верстаєте, дак зведете смутком моє сиве волосє в землю на той сьвіт.




\par }\Chap{43}{\PP \VerseOne{1}Голоднеча ж налягла тяжко на землю.

\VS{2}І сталось, як поїли хлїб, що привезли з Египту, каже їм отець їх: Знов ідїте й купіте нам хлїба трохи.

\VS{3}Каже ж йому Юда: Клятьбою клявся нам господар Египецький: Не побачите лиця мого, коли брат ваш меньший не прийде з вами.

\VS{4}Так як пошлеш брата нашого з нами, пійдемо й купимо тобі пашнї.

\VS{5}Коли ж не пошлеш брата нашого з нами, не пійдемо; муж бо громадський промовив до нас: Не бачити мете лиця мого, коли брата вашого не буде з вами.

\VS{6}Каже ж Ізраїль: Про що ви заподїяли зло менї, повідавши мужові, що в вас іще є брат?

\VS{7}Вони ж кажуть: Допитом допитувавсь у нас громадський муж і про нашу родину: Чи ще жив ваш панотець? Чи маєте ще брата? І ми оповідали йому по розуму слова сього. Чи то ж ми знали, що скаже нам: Приведїте брата вашого?

\VS{8}Каже ж Юда до Ізраїля, панотця свого: Відпусти хлопця зо мною, так знїмемось і пійдемо, щоб живими бути, не повмирати й самим і малечі нашій.

\VS{9}Я сам буду йому зарукою; з рук моїх вимагати меш його. Коли не приведу його до тебе, й не поставлю його перед тобою, нехай буду грішен перед тобою непрощено довіку.

\VS{10}Бо коли б ми не гаялись, певно б уже звернулись двічі.

\VS{11}Каже ж їм отець їх Ізраїль: Коли так воно є, чинїте по свойму. Понабирайте ж того, що родить у нас найлуччого в торби, та й везїте громадському мужеві тому гостиньця: трохи бальзаму та трохи виноградного меду, траганту та ладану, і писташок, оріхів і мигдалю.

\VS{12}А грошей возьміть удвоє з собою; а ті гроші, що познаходили в торбах ваших, везїть назад з собою. Може, то недогляд.

\VS{13}І брата свого возьміть, і знявшись ідїть ізнов до громадського мужа.

\VS{14}Бог же Всемогущий нехай дасть вам ласку в очу громадського мужа, щоб одпустив брата вашого Бенямина. А коли менї вже бути бездїтним, то буду бездїтним.

\VS{15}Узявши ж мужі гостиньця та грошей удвоє з собою та Бенямина, знялись, та й прийшли в Египет, і стали перед Йосифом.

\VS{16}Побачив же їх Йосиф і Бенямина, брата свого, і каже старшому над його господою: Уведи людей в будинок, та заколи що й уготуй; ізо мною бо трапезувати муть люде о полуднї.

\VS{17}Зробив же чоловік, як звелїв Йосиф, і ввів людей у будинок Йосифів.

\VS{18}І полякались люде, що введено їх у будинок Йосифів, і мовляли: Задля грошей, що були у торбах наших, уводять нас, щоб знайти причину проти нас, і напасти на нас, та й позабирати в раби нас, і осли наші.

\VS{19}Приступивши ж до старшого над господою Йосифовою, розмовляли з ним у царинї будинковій

\VS{20}Так. Пане добродїю, благаємо тебе: поприходили ми спершу купити пашнї.

\VS{21}Сталося ж, як зупинились на попас, та порозвязували торби свої, аж се гроші кожного в торбинї його, в устї. Ті гроші вертаємо по вазї тепереньки руками нашими.

\VS{22}А гроші другі привезли з собою купити харчі. Не відаємо, хто вложив гроші нам у торби.

\VS{23}Каже ж їм: Мир вам! Не лякайтесь. Бог ваш і Бог отця вашого дав вам скарб у ваші торби, а гроші ваші в мене. І привів до них Симеона.

\VS{24}І принїс води їм пообмивати ноги, і дав паші ослам їх.

\VS{25}Наготовили ж вони гостиньця, докіль прийде Йосиф о полуднї; чули бо, що там обідати муть.

\VS{26}І прийшов Йосиф до дому, і принесли йому гостиньця, що наготовили, та й уклонились йому лицем до долївки.

\VS{27}І поспитав у них про їх здоровлє, і каже: Чи здужає панотець ваш старенький, що мовляли? Чи ще жив?

\VS{28}Вони ж кажуть: В доброму здоровї раб твій, отець наш; іще жив. І понахиляли голови, та й уклонились до долївки.

\VS{29}І споглянув очима своїми, і побачив Бенямина, брата свого єдиноматернього, і спитав: Чи се брат ваш найменьший, що про його казали менї? І каже: Бог нехай милує тебе, дитино!

\VS{30}Замішався і з упинивсь Йосиф; поривало бо душу його до брата його, і шукав, де сплакнути; і увійшовши у ложницю, заплакав там.

\VS{31}І вмивши лице, вийшов, перемігся й каже: Подавайте хлїб сїль!

\VS{32}І подано йому окроме, а тим окроме, і Египтянам, що з ним обідали. Не можуть бо Египтяне їсти з Євреями; гидують бо тим Египтяне.

\VS{33}Посїли ж проти його, первенець по родовому праву свойму, а наймолодший по недолїцтву свойму; і дивувались вони один одному.

\VS{34}І посилались їм частки сперед його; більша ж була частина Беняминова над усї частки впятеро. Пили вони й попивали із ним у веселостї.




\par }\Chap{44}{\PP \VerseOne{1}І повелїв Йосиф старшому над господою його говорючи: Посповнюй людям торби пашнею, скільки винесуть, і повкладай кожному гроші в усьтє торби його зверху.

\VS{2}А чашу мою срібну вложи в торбу меньшому і гроші його за пашню. І зроблено по слову Йосифовому.

\VS{3}День заднився, людей одпущено, самих і ослят їх.

\VS{4}Вийшовши вони з городу, не відойшли ще далеко, як повелїв Йосиф домозверхникові свойму: Гой! уставай, та вганяй слїдом за людьми; наздожени їх і скажи: Так се ви платите злом за добро?

\VS{5}Та ж се кубок, що пє з його пан мій; він же й ворожбу ворожить по йому. Зло вдїяли ви таке заподїявши.

\VS{6}Наздогнавши ж їх, каже по наказу сьому.

\VS{7}Вони ж йому: Про що говорить пан добродїй слова такі? Не таківські раби твої, не зроблять по слову сьому.

\VS{8}Ми ж тобі ті гроші, що познаходили в торбах у себе, вернули з Канаан землї: Як же б украли з дому в пана твого срібло чи золото?

\VS{9}У кого з рабів твоїх воно знайдеться, тому смерть, а ми будемо рабами панові нашому.

\VS{10}Він же каже: Нехай же й се, як мовляли, так буде. У кого воно знайдеться, нехай буде мій раб, ви ж чисті будете.

\VS{11}І метнулись, і скинув кожен торбу свою на землю, і розвязав кожен торбу свою.

\VS{12}І шукав, від старшого почавши, докіль дойшов до меньшого, та й знайшов чашу в торбі Беняминовій.

\VS{13}І пороздирали одїж свою, і навючивши кожен осла свого, вернулись у город.

\VS{14}Увійшов же Юда й браттє його до Йосифа в будинок, він же був там, та й попадали перед ним на долївку.

\VS{15}Каже ж їм Йосиф: Що се за дїло ви вдїяли? Хиба не відаєте, що нема такого ворожбита, як я?

\VS{16}Каже ж Юда: Що відкажемо панові добродїєві мойму, що промовимо? Або чим оправдуватись нам? Бог ізнайшов кривду в рабів твоїх. Оце ж ми раби панові добродїєві нашому, і ми й він, у кого знайшлась чаша.

\VS{17}І каже він: Таку річ не менї вчинити. Той, у кого знайшовся кубок, буде менї раб; ви ж ідїте до панотця вашого не зайняті в неволю.

\VS{18}Приступивши ж до його Юда, каже: Благаю й молю тебе, пане добродїю, дозволь рабові твойму промовити слова в уші пана добродїя свого, і не прогнївись на раба твого; ти ж бо єси з Фараоном рівен.

\VS{19}Пане добродїю! Питав єси в рабів твоїх словами: чи маєте отця або брата?

\VS{20}І промовили ми панові добродїєві: Є в нас отець старенький і хлопя старощів його, а брат його вмер, він же один остався у матері своєї, і панотець улюбив його.

\VS{21}Ти ж мовляв рабам твоїм: Приведїте до мене, щоб я споглянув на його.

\VS{22}І відказали ми панові добродїєві: Неможлива річ хлопцеві покинути панотця свого; коли ж покинув би панотця свого, умер би.

\VS{23}Ти ж промовив єси до рабів твоїх: Як не прийде брат меньший ваш, більш не бачити мете лиця мого.

\VS{24}Сталося ж, як прийшли ми до раба твого, панотця нашого, повідали ми йому слова пана добродїя нашого.

\VS{25}Каже ж нам панотець наш: Ідїть, ізнов та купіте трохи збіжа.

\VS{26}Ми ж відказали: Не можлива річ ійти! Коли ж брат наш меньший пійде з нами, пійдемо; бо шкода вбачати нам у вічі мужа громадського того, як брат наш меньший та не буде з нами.

\VS{27}Каже ж раб твій, панотець наш, до нас: Ви знаєте, що двох уродила менї жена моя.

\VS{28}І один пійшов од мене, і казав я: Певно розірвано його на шматтє, та й не бачив його й досї.

\VS{29}Коли ж оце візьмете й сього від мене, і станеться йому пригода, зведете старощі мої в смутку на той сьвіт.

\VS{30}Тим же то, як пійду я до раба твого, панотця мого, та хлопця не буде з нами? Душа ж бо його та звязана з душею малого,

\VS{31}Так станеться таке, що як побачить, що нема хлопця з нами, то певно й раби твої зведуть сиве волоссє раба твого, панотця нашого, смутком в землю.

\VS{32}Бо раб твій зробивсь порукою мойму панотцеві за хлопця, і ясив: Коли не приведу його до тебе, так нехай буду непрощений тобі до віку.

\VS{33}Тим же то буду тепереньки замість хлопця тобі рабом, а хлопець нехай іде з браттєм своїм.

\VS{34}Як бо менї йти до панотця, хлопця ж не буде зо мною? Не мушу вбачати лихої години, що побє панотця мого.




\par }\Chap{45}{\PP \VerseOne{1}І не здолїв більш перемогати себе перед усїма, що стояли навкруги, і закричав: Геть усї від мене! І не зісталось нїкого при Йосифі, як признававсь браттю свойму.

\VS{2}І заплакав у голос, і почули Египтяне й уся господа Фараонова.

\VS{3}І каже Йосиф браттю свойму: Я Йосиф! Чи жив іще панотець мій? І не здолїли брати відказати йому; стрівожились бо перед ним.

\VS{4}Каже ж Йосиф браттю свойму: Приступіте до мене. І приступили. І каже: Я Йосиф, брат ваш, що продали ви в Египет.

\VS{5}Тепер же не сумуйте, і не вдавайтесь у тугу, що продали мене сюди; про те бо, щоб ми були живі, послав мене Бог перед вами.

\VS{6}Се ж бо вже друге лїто голодує земля, а ще пять років осталось, що не буде нї оранки нї жнив.

\VS{7}І послав мене Бог поперед вами переховати вам останок на землї, і ратувати ваші душі великим поратунком.

\VS{8}Оце ж не ви послали мене сюди, а Бог, і зробив мене отцем Фараонові, і паном усього його дому, і зверхником усієї землї Египецької.

\VS{9}Ідїте ж хутко до панотця мого, і промовте йому. От що говорить син твій Йосиф: Бог зробив мене паном усього Египту; йди ж до мене, не гайся.

\VS{10}І осядешся в Гозен землї, і будеш поблизу в мене, ти й дїти твої, і твоїх дїтей дїти, і вівцї твої, й воли твої, і все твоє.

\VS{11}І харчувати му тебе; ще бо пять год буде голодних на землї, ато дійшов би до злиднїв і ти і дом твій і все твоє.

\VS{12}Оце ж очі ваші бачили й очі Беняминові, брата мого, що се уста мої промовляють до вас.

\VS{13}Возвістїте панотцеві мойму про всю славу мою в Египтї і про все, що ви бачили, та хутенько приведїте панотця мого сюди.

\VS{14}І впавши на шию Беняминові, братові свойму, плакавсь над ним; і Бенямин плакавсь на шиї в його.

\VS{15}І цїлуючи все браттє своє, плакавсь над ними, а потім промовляли до його брати його.

\VS{16}І пронеслась чутка про се до господи Фараонової: Поприходили браттє Йосифове! І любо се було Фараонові й дворянам його.

\VS{17}Озветься ж Фараон до Йосифа: Скажи браттю твойму. От що вчинїте: Понавючуйте скотину свою та йдїть у Канаан землю,

\VS{18}І, взявши батька вашого й родину вашу, прибувайте до мене; дам вам що найлучче в землї Египецькій, і живити метесь плодами землї.

\VS{19}Ти ж повели їм узяти колесницї з Египецької землї про дїтей ваших, і жен ваших, і взявши батька вашого прибувайте;

\VS{20}І не жалуйте домівок ваших; всї бо Египецькі блага вам будуть.

\VS{21}І вчинили так дїти Ізрайлеві, і дав їм Йосиф колесницї по слову Фараоновому, і дав їм харчі на дорогу.

\VS{22}І дав усїм їм на переміну одежі на дорогу, Беняминові ж дав триста секлїв срібла і пять одежин на переміну.

\VS{23}А панотця свого він обіслав тим же робом і дав: десять ослів з уюками всїх благ Египецьких, і десять ослиць, вюкованих пашнею та хлїбом, і наїдками панотцеві свойму на дорогу.

\VS{24}Так відпустив своє браттє, і рушили; і каже їм: Гледїть, незаїдайтесь у дорозї.

\VS{25}І вийшли з Египту, і прийшли в Канаан землю до Якова, батька свого.

\VS{26}І оповідали йому говорючи: Ще жив Йосиф, і він господарує над усїєю землю Египецькою. І зомлїло серце Яковове, не звірявся бо їм.

\VS{27}Но переказували йому всї слова Йосифові, що промовляв до них, і як побачив колесницї, що послав Йосиф по його, тодї ожив дух Яковів, отця їх.

\VS{28}І каже Ізраїль: Буде з мене! Йосиф, син мій, іще жив! Пійду, побачу його перш нїж умірати менї.




\par }\Chap{46}{\PP \VerseOne{1}І рушив Ізраїль з усїм своїм, і прийшов до Бейер-Саби, і принїс жертву Богові отця свого Ізаака.

\VS{2}І рече Бог до Ізраїля в привиддях ночних, і рече: Якове! Якове! Він же озвавсь: Чую!

\VS{3}І рече: Я Бог, Бог отцїв твоїх. Не опасуйся спуститись у Египет; народом бо великим сотворю тебе там.

\VS{4}Я сам із тобою спущусь у Египет, і я ж возведу тебе, і Йосиф положить руку свою на очі твої.

\VS{5}І рушив Яков од Бейер-Саби, і повезли сини Ізраїлеві панотця свого і малечу свою, і жени свої на колесницях, що послав Фараон по його.

\VS{6}І позабирали статки свої й усе майно, що надбали в Канаан землї, і прибули в Египет Яков і все насїннє його з ним.

\VS{7}Сини свої і сини синів своїх, дочки свої і дочки синів своїх, і все насїннє своє привів у Египет із собою.

\VS{8}Се ж імена синів Ізрайлевих, що поприходили в Египет: Яков та сини його; первенець Яковів: Рубен.

\VS{9}Синове ж Рубенові: Ганох та Паллуй, Хезрон та Кармїй.

\VS{10}Синове ж Симеонові: Ємуїл і Ямин та Огад та Яхин та Зогар та Савул, син Канаанки.

\VS{11}Синове ж Левієві: Герсон, Кагат та Мерарій.

\VS{12}Сини ж Юдові: Гер та Онан та Села та Перез та Серах; повмирали ж Гер та Онан у Канаан землї. А синове Перезові були: Гезрон та Гамуль.

\VS{13}Синове ж Іссахарові: Тоса та Пува та Йов та Симрон.

\VS{14}Синове ж Зебулонові: Серед та Елон та Яхлеїль.

\VS{15}Се Леїні синове, що вродила Яковові в Падан-Арамі, та Дину, дочку його. Усїх душ синів його і дочок його трийцять і три душі.

\VS{16}Синове ж Гадові: Зифйон та Гаггій, Сунїй та Єзбон, Єрій та Ародїй та Арелїй.

\VS{17}Синове ж Ассерові: Імна та Ішва та Ішвій та Берія, та Сераха, сестра їх. Синове ж Берієві: Гебер та Малкієль.

\VS{18}Се сини Зелфи, що дав Лабан Леї, дочцї своїй, що вродила їх Яковові шіснайцятеро душ.

\VS{19}Синове ж Рахелї, жони Яковової: Йосиф та Бенямин.

\VS{20}І родились Йосифові в Египецькій землї: Манассїй та Ефраїм, що вродила йому Асната, дочка Потифара, сьвященника Онського.

\VS{21}Синове ж Беняминові: Бела та Бехер та Асбель, Гера та Нааман, Єхій та Рош, Муппим та Гуппим та Ард.

\VS{22}Се синове Рахелині, що вродила їх Яковові, всїх, душ чотирнайцятеро.

\VS{23}Синове ж Данові: Гусим.

\VS{24}Синове ж Нафталїєві: Яхзеєль та Гунїй та Єзер та Силлем.

\VS{25}Се синове Білжині, що дав її Лабан Рахелї, дочцї своїй, і вродила їх Яковові всього сїм душ сих.

\VS{26}Усїх же душ, що поприходили з Яковом в Египет, і що повиходили з чересел його, опріч жінок синів Яковових, всїх душ шістьдесять і шість.

\VS{27}Синове Йосифові, що понароджувались йому в Египтї, дві душі. А всїх душ дому Яковового, що прийшли з Яковом у Египет, душ сїмдесять.

\VS{28}Юду ж послав перед собою до Йосифа направляти лице його до Госену. Як прибули ж вони в Госен землю,

\VS{29}Запріг Йосиф колесницю свою, і поїхав назустріч Ізраїлеві, панотцеві свойму в Госен, і побачив його, і впав йому на шию, і плакався плачем великим.

\VS{30}І каже Ізраїль до Йосифа: Тепер хоч і вмерти, бо побачив лице твоє; жив єси!

\VS{31}І каже Йосиф свойму браттю та всему домові панотця свого: Поїду, сповіщу Фараона, і скажу йому: браттє моє, та дом панотця мого, що були в Канаан землї, прибули до мене.

\VS{32}Вони ж чабани собі; їх ремество було випасувати скотину, і поприганялись із вівцями й товариною і з усїм статком своїм.

\VS{33}Як же прикличе вас Фараон, і скаже вам: Яке ваше ремество?

\VS{34}Кажіте: Чабани єсьмо, раби твої, змалку та й по сей день, і ми й батьки наші, щоб вам осїстись у Госен землї. Чабанами ж бо гидують Египтяне.




\par }\Chap{47}{\PP \VerseOne{1}І прибув Йосиф і спосвістив Фараона й каже: Панотець мій і браттє моє, з вівцями й товариною й з усїм статком своїм, прибули із Канаан землї, і се вони в Госен землї.

\VS{2}Та й із браття свого взяв пятеро чоловіка, та й поставив їх перед Фараоном.

\VS{3}І промовив Фараон до браття Йосифового: Яке ремество ваше? Вони ж відказали Фараонові: Чабани, раби твої, ми й батьки наші змалку та й по сей день.

\VS{4}Мовляли вони й надто Фараонові: Перебувати в землї поприганялись; нема бо пасовища вівцям у рабів твоїх; опанував бо голод Канаан землю. Тепереньки ж благаємо, дозволь оселитись у Госен землї.

\VS{5}І промовив Фараон Йосифові: Отець твій і браттє твоє прибули до тебе. Се земля Египецька перед тобою. На щонайлуччій землї осели отця твого і браттє твоє.

\VS{6}Нехай селяться в Госен землї; і коли знаєш яких людей спосібних між ними, так настанови їх доглядниками над скотиною моєю.

\VS{7}І привів Йосиф отця свого, та й поставив його перед Фараоном. І благословив Яков Фараона.

\VS{8}І промовив Фараон до Якова: Скільки років життя твого?

\VS{9}І каже Яков Фараонові: Життя мого на сьвітї сто і трийцять лїт. Малі й важкі були лїта життя мого, не досягли до лїт життя отцїв моїх на сьвітї.

\VS{10}І благословивши Яков Фараона, вийшов зперед Фараона.

\VS{11}І поселив Йосиф панотця свого й браттє своє, і дав їм державу в землї Египецькій, на луччій землї, в Раємзес землї, як повелїв Фараон.

\VS{12}І надїляв Йосиф отця свого й браттє своє й усю родину хлїбом, по лїчбі дїтей.

\VS{13}Хлїба ж не стало по всїй землї, голод бо тяжкій був; омлївала й Египецька земля й Канаан земля з голоднечі.

\VS{14}І позбирав Йосиф усї гроші, які знайшлись у землї Египецькій і в Канаан землї, за хлїб, що куповали люде; і повносив Йосиф усї гроші в палати Фараонові.

\VS{15}І як повитрачувано всї гроші в землї Египецькій і в Канаан землї, поприходили тодї всї Египтяне до Йосифа говорючи: Дай нам хлїба! Чому бо вмірати нам перед віччу в тебе? Кінець бо вже нашим грошам.

\VS{16}І каже їм Йосиф: Так пригоньте скотину вашу, я й давати му вам хлїба за скотину, коли кінець вашій грошві.

\VS{17}І стали приганятись із скотом до Йосифа, і давав їм хлїба Йосиф за конї, й за вівцї, й за воли, і за осли; і прохарчував хлїбом їх за всю скотину їх у тому роцї.

\VS{18}І минув той год, і поприходили до його на другий год і мовляли до його: Не таїти мемо від пана добродїя нашого, що наші гроші повитрачувались, а наша скотина в нашого пана добродїя. Не зісталось перед віччу в пана добродїя нашого вже нїчого, як тільки тїло наше та земля наша.

\VS{19}Чи то ж нам гинути перед очима в тебе, і нам, і нашій землї? Купуй нас і землю нашу за хлїб, і будемо самі й земля наша рабами Фараонові. Давай нам тільки насїння на засїв, та й живі будемо, не помремо, і земля не спустїє.

\VS{20}І поскуплював Йосиф землю Египецьку Фараонові; попродали бо Египтяне землю свою Фараонові через те, що голод опанував їх. І земля стала Фараоновою.

\VS{21}А людей попереселяв він у городи з одного кінця Египту та й до другого.

\VS{22}Тільки землї сьвященників не поскуплював, одержали бо сьвященники свій пай од Фараона і жили з того паю, що давав їм Фараон; тим і не попродали вони землї своєї.

\VS{23}І каже Йосиф усїм Египтянам: Оце купив я вас і землю вашу Фараонові. От вам насїннє, возьміте і засївайте землю.

\VS{24}А з урожаю давати мете пятину Фараонові, чотирі ж пятини будуть вам на засїв землї, та про малечу вашу.

\VS{25}І казали: Вирятував єси нас од смертї; дай же нам ізнайти ласку в очу в тебе, пане добродїю, щоб нам бути рабами Фараонові.

\VS{26}І поставив їм Йосиф устав аж по сей день, пятину з землї давати Фараонові. Тілько земля священників не зробилась Фараоновою.

\VS{27}І пробував Ізраїль у землї Египецькій, у Госен землї, і мали вони в їй наслїдню державу, і були плодющі й намножувались велико.

\VS{28}І пожив Яков у землї Египецькій сїмнайцять років, а було днїв Якового життя сто і сорок і сїм років.

\VS{29}І прийшла година Ізраїлеві вмерти. І прикликав сина свого Йосифа і каже йому: Коли знайшов я ласку в очах твоїх, підложи руку твою під стегно моє, що сотвориш надо мною милость і правду. Не ховай мене в Египтї!

\VS{30}Нї! хочу лежати з отцями моїми, і винесеш мене з Египту, та й поховаєш мене в гробовищі їх. Він же каже: Сотворю по слову твойму.

\VS{31}І каже: Кленись менї! І поклявсь йому: І приклонився Ізраїль на підголовку постелї своєї.




\par }\Chap{48}{\PP \VerseOne{1}І сталося після річей сих, що повідано Йосифові: Панотець твій знемагає. І взявши два сини свої, Манассїю та Ефраїма, вибрався в дорогу.

\VS{2}І повідано Яковові: Син твій Йосиф іде до тебе. І вкрепившись Ізраїль сїв на постелї.

\VS{3}І каже Яков до Йосифа: Бог мій явивсь менї в Лусї, в Канаан землї, і благословив мене.

\VS{4}І рече менї: Се я вирощу тебе і намножу тебе, і сотворю тебе купою народів, і дам тобі землю сю і насїнню твойму по тобі у державу віковічню.

\VS{5}Тепер же два сини твої, що вродились тобі в землї Египецькій, перше мого прибуття до тебе в Египет, мої вони: Ефраїм та Манассїй; як Рубен і Симеон будуть мої.

\VS{6}Сини, що появиш по сих, будуть уже твої, і називати муться по прізвищам браття твого в наслїддї свойму жеребовому.

\VS{7}Я ж, як ійшов із Падан-Арама, умерла Рахеля, мати твоя, в Канаан землї в дорозї до Ефрата, се Бетлегем.

\VS{8}Побачивши ж Ізраїль сини Йосифові, каже: Хто се?

\VS{9}І каже Йосиф панотцеві свойму: Се мої сини, що Бог дав менї тутеньки. І каже Яков: Приведи їх до мене, щоб їх благословити.

\VS{10}Очі ж Ізраїлеві тяжко бачили від старощів і не зміг розгледїти.

\VS{11}І каже Ізраїль до Йосифа: Не думав я вбачати лице твоє, аж ось Бог показав менї і насїннє твоє.

\VS{12}І вивів їх Йосиф із між колїн його, та й уклонивсь йому лицем до землї.

\VS{13}І взявши Йосиф два сини свої, Ефраїма в правицю, проти лївиці Ізраїлевої, Манассїю ж у лївицю, проти правицї Ізраїлевої, наблизив їх до його.

\VS{14}І простягнув Ізраїль правицю і положив на голову Ефраїмову, — був же він молодший — а лївицю на голову Манассїєву; положив руки на вхрест, був бо Манассїй первенець.

\VS{15}І благословив Йосифа, і каже: Бог, що перед ним ходили отцї мої, Авраам та Ізаак, Бог, що годував мене змалечку та й до сього дня,

\VS{16}Ангел, що вирятував мене з усякого лиха, нехай благословить хлопята сї, і прозветься в них прізвище моє і прізвище отцїв моїх, Авраама та Ізаака, і нехай виростуть у множество многе на землї.

\VS{17}І побачив Йосиф, що положив панотець його руку правицю свою на голову Ефраїмову, і не гаразд йому здалось воно, і прийняв Йосиф руку панотцеву, щоб з голови Ефраїмової перенести на голову Манассїєву.

\VS{18}І каже Йосиф панотцеві свойму: Не тако, панотченьку! Сей бо первенець; положи руку твою правицю на голову йому.

\VS{19}І не схотїв отець його, і каже: Знаю, синку. І він буде народом, і він буде великий; но брат його молодший більший над його буде, і насїннє його буде купою народів.

\VS{20}І благословив їх того ж дня, і каже: Тобою благословляти ме Ізраїль говорючи: Зроби тебе Боже рівнею Ефраїмові й Манассїєві! І поставив Ефраїма перше Манассїя.

\VS{21}І каже Ізраїль Йосифові: Се я вміраю; но Бог буде з вами, і верне вас ізнов у землю отцїв ваших. Я ж тобі над брати надїлив країну, що одняв я в Аморія моїм мечом і моїм луком.




\par }\Chap{49}{\PP \VerseOne{1}І прикликав Яков сини свої і каже:

\VS{2}Ой синове Якова! Скуптеся докупи, та послухайте, що скаже вам отець Ізраїль.

\VS{3}Ти, мій первенче, Рубене, сило моя перва! Ти й поважен, ти й потужен, всїх ти переважив,

\VS{4}Та филюєшся водою, задню пасти будеш; лїг бо на отецьке ложе, ложе ти зневажив, і зневажив і споганив батькову постелю!

\VS{5}Симеоне й ти Левію! Браттє ви між браттєм, та сестра знаряддє в зрадї кривдї стала.

\VS{6}Не ввійду я в вашу раду, поки й тху тихого, і до змови не пристану серцем чистим, чесним. Бо вони людей в завзяттї мучили, вбивали, в безумі свойму терзали навіть і скотину.

\VS{7}Проклинаю їх нелюдське дике їх завзяттє; їх в Ізраїлї розсїю, звергну у Якові.

\VS{8}Юда! Тебе возхвалить рідне браттє ревно, і вклонятись тобі будуть батька твого дїти.

\VS{9}Юда левчук голодний; ситим будеш, синку, і хижацтвом пійдеш в гору; левом опочинеш: Мов той лев заляжеш спати, страшен, як левиця; хто зосьмілиться збудити, сон його стрівожить?

\VS{10}В Юди не похитнеться берло між колїньми, докіль мир постане в людях, чаяннє в народах.

\VS{11}В виноградї він привяже знїжене ослятко, у найкращому, ослицї мазану дитину. У винї одежу виправ, платтє у червонім.

\VS{12}Од вина потуманїли ясні очі в його, од молока побілїли в його ситі зуби.

\VS{13}Зебулон седить над морем, судна знай вітає; його слуги пробувати будуть і в Сидонї.

\VS{14}Іссахар — осел костлявий між двома хлївами.

\VS{15}Бачить, що в землї родющій люба річ спочити; і на паньщинї гне спину під тягар, працює.

\VS{16}Дан свій люд судити буде, рід свій в Якові.

\VS{17}Дан лежати на дорозї гадиною буде. Вкусить він коня за ногу, скине й їздеця він; навпаки впаде злякавшись, у сїдлї не всидить.

\VS{18}На твою вповаю поміч, Господе, мій Боже!

\VS{19}Гад — напре на його військо, він побє потужне.

\VS{20}Ассер у життї роскішнім їсти ме хлїб з туком, ласощі царські усїм він вистачати буде.

\VS{21}Нафталїй гіллє розкине пишним дубом.

\VS{22}Йосиф же, се вітка добра з дерева, що родить над криницею, да й стеле яблука по муру.

\VS{23}Нацїлялись в його з лука, стрелили, та лук свій

\VS{24}Він удержав у потузї. Руцї не послабли.

\VS{25}Всемогущий благодатно, синку, тебе кропить з неба гарними дощами, із землї годує.

\VS{26}Ті ж бо всї благословення, що дознав отець твій, взяли гору над горами, вічними холмами. Ой нехай же на голову всї Йосифові зійдуть і на тїмє осяйного князя між братами!

\VS{27}Бенямин, се в нас вовцюга, наситу не знає; вранцї — він жере поживу, в вечір — здобич дїлить.

\VS{28}Усе це дванайцятеро поколїнь Ізрайлевих, і се промовив до них отець і благословив їх кожного, по благословенню його благословив їх.

\VS{29}І заповідав їм, і каже їм: Я пригорнусь до народу мого. Поховайте мене з отцями моїми в печері, що на полї Ефроновому Гетієвому,

\VS{30}В печері, що на полї Макпелевому, що перед Мамрійщиною в Канаан землї, що купив Авраам у Ефрона Гетія у державу на гробовище.

\VS{31}Там поховано Авраама й Сарру, жону його; там поховано Ізаака й Ребеку, жену його, і там поховав я Лею.

\VS{32}Куплене поле й печера на йому в синів Гетових.

\VS{33}І переставши Яков чинити заповіт синам своїм, простягнув нозї свої на постелї і розлучивсь із душею, та й пригорнувсь до народу свого.




\par }\Chap{50}{\PP \VerseOne{1}І впав Йосиф на лице панотцеві свойму, плакав по йому і цїлував його.

\VS{2}І повелїв Йосиф слугам-лїкарям своїм бальзамувати панотця свого, і набальзамували лїкарі Ізраїля.

\VS{3}І сповнилось йому сорок день, бо стілько день лїчять про тих, що набальзамовали, і плакавсь по йому Египет сїмдесять день.

\VS{4}Як же минули плакальні днї, каже Йосиф домові Фараоновому і промовив: Коли знайшов я ласку в вас ув очу, прошу вас, промовте в слух Фараонові слово таке:

\VS{5}Панотець мій закляв мене говорючи: Се я вміраю. У гробовищі мойму, що купив я в Канаан землї, там поховай мене. Так оце благаю тебе, пусти мене ійти, та поховати панотця мого, і вернусь.

\VS{6}І каже Фараон: Іди й поховай отця твого по слову клятьби твоєї:

\VS{7}І пійшов Йосиф ховати батька свого, і піднялись із ним усї дворяне Фараонові, дуки господи його й усї дуки землї Египецької,

\VS{8}І ввесь дом Йосифів і його батька дом, тільки малеча їх, та вівцї їх, да товарина їх, позоставались у Госен землї.

\VS{9}І пїднялись із ними й колесницї й комонник, була громада велика вельми.

\VS{10}І прийшли аж до току Атадового, що по тім боцї Йорданї, і ридали там риданнєм великим і тяжким вельми. І зробив там голосїннє панотцеві свойму семиденне.

\VS{11}І бачили осадники Канаанські, похорон коло току Атадового й мовляли: Гіркі сї поминки Египтянів! Тим і проложено врочищу тому прізвище Авель-Мизраїм, по тім боцї Йорданї.

\VS{12}І вчинили йому так синове його, як він заповідав.

\VS{13}Бо взяли його синове його в землю Канаанську, та й поховали його в печері на Макпелевому полї, що купив Авраам з полем у державу на гробовище у Ефрона Гетя проти Мамрїйщини.

\VS{14}І вернувсь Йосиф у Египет сам і браттє його і всї що піднялись із ним ховати батька його.

\VS{15}Бачивши ж браттє Йосифове, що помер отець їх, мовляли: Може, зненавидить нас Йосиф, і віддячить нам за все зло, що заподїяли йому.

\VS{16}І послали посли до Йосифа говорючи: Панотець заповідав перед смертю своєю так:

\VS{17}Ось як промовте до Йосифа: Прости братам твоїм переступ їх і гріх їх, що вони тобі заподїяли зло. Благаємо ж тебе, прости переступ рабам Бога батька твого. І плакавсь Йосиф, як промовляли вони до його.

\VS{18}І прийшли до його самі брати його, і впавши перед його лицем, промовляли: Се — ми раби в тебе.

\VS{19}І каже до них Йосиф: Не лякайтесь; хиба я замість Бога?

\VS{20}Хоч ви змовлялись проти мене, та Бог те обернув на добре, щоб так було, як тепер, і вирятувалось много людей у голоднечу.

\VS{21}Тим же то не лякайтесь тепер. Я годувати му й вас і малечу вашу. І втїшив їх і промовляв до них прихильно.

\VS{22}І пробував Йосиф в Египтї сам і батька його дїти. І пожив Йосиф сто і десять років.

\VS{23}І вбачав Йосиф Ефраїмові дїти до третього роду; сини ж Махирова, сина Манассїєвого, роджались на колїна Йосифові.

\VS{24}І каже Йосиф браттю свойму говорючи: Я вміраю, Бог же навідається до вас і виведе вас із землї сієї в землю, що про неї клявся отцям нашим Авраамові, Ізаакові й Яковові.

\VS{25}І закляв Йосиф сини Ізраїлеві, говорючи: Бог певно навідається до вас, а ви винесїть і костї мої звідсї з вами.

\VS{26}І скіньчивсь Йосиф бувши лїт ста і десяти, і набальзамували вони його, та й положили його в трумну в Египтї.

\par }