\NormalFont\ShortTitle{ДЇЯННЯ СЬВЯТИХ АПОСТОЛІВ}

{\MT ДЇЯННЯ СЬВЯТИХ АПОСТОЛІВ.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Перве оповіданнє написав я, Теофиле, про все, що Ісус робив і навчав,

\VS{2}аж до дня, котрого вознїс ся, заповідавши через Духа сьвятого апостолам, котрих вибрав;

\VS{3}перед котрими являв ся Він живий після муки своєї у многих ознаках; і бачили Його сорок днїв, і глаголав про царство Боже;

\VS{4}і, зібравши їх, заповів їм,
{\WJ{з Єрусалиму не виходити, а дожидатись обітування Отця, що про Него чули від мене.}}

\VS{5}{\WJ{Бо Йоан хрестив водою: ви ж хрестити метесь Духом сьвятим по немногих сїх днях.}}

\VS{6}Вони ж зійшовшись питали Його, кажучи: Господи, чи не під сей час поставиш Ти знов царство Ізраїлське?

\VS{7}Рече ж до них:
{\WJ{Не вам єсть розуміти час і пору, що Отець положив у своїй властї.}}

\VS{8}{\WJ{А приймете силу, як зійде сьвятий Дух на вас; і будете менї сьвідками в Єрусалимі й у всїй Юдеї і Самариї, і до краю землї.}}

\VS{9}І, се промовивши, як дивились вони, знявсь угору, і хмара взяла Його від очей їх.

\VS{10}І, як вони пильно дивились на небо, як Він відходив, аж ось два мужі стали перед ними в білій одежі,

\VS{11}котрі й сказали: Мужі Галилейські, чого стоїте, дивлячись на небо? Сей Ісус, узятий од вас на небо, так прийде, як видїли ви Його, сходячого на небо.

\VS{12}Тодї вернулись вони в Єрусалим із гори, званої Оливною, що поблизу Єрусалиму на субітнїй день ходи.

\VS{13}І ввійшовши, зійшли на гірницю, де пробували Петр та Яков, та Йоан, та Андрей, Филип та Тома, Вартоломей і Матей, Яков Алхеїв та Симон Зилот, та Юда Яковів.

\VS{14}Усї вони пробували однодушно в молитві і благанню — з жінками й Мариєю, матїррю Ісусовою, і з братами Його.

\VS{15}І ставши тими днями Петр посеред учеників, рече (було ж число імен укупі до ста двайцяти):

\VS{16}Мужі брати! треба було справдитись писанню сьому, що прорік Дух сьвятий устами Давидовими про Юду, що став ся проводирем тих, котрі схопили Ісуса.

\VS{17}Полїчено ж його до нас, і прийняв був долю служення сього.

\VS{18}Сей чоловік придбав поле за нагороду неправедну, і, впавши сторч, тріснув надвоє, і вийшло усе нутро його.

\VS{19}І відомо стало всїм домуючим у Єрусалимі, так що прозвано поле теє власною говіркою їх Акельдама, чи то б сказати: поле крови.

\VS{20}Написано ж в книзї Псальм: Нехай оселя його спустїє, і нехай нїхто не домує в нїй, а догляд її нехай прийме инший.

\VS{21}Треба ж, щоб з мужів, що сходились із нами по всяк час, як входив і виходив між нами Господь Ісус,

\VS{22}почавши від хрещення Йоанового до дня, як Його взято від нас, був один із сїх укупі з нами сьвідком воскресення Його.

\VS{23}І поставили двох: Йосифа, званого Варсавою, котрого звали також Юстом, та Маттія.

\VS{24}І молячись, казали: Ти, Господи, що знаєш серця всїх, покажи одного з сих двох, котрого вибрав єси,

\VS{25}приняти долю служення сього й апостольства, від котрого відступив Юда, щоб ійти в своє місце.

\VS{26}І кинули жереб про них; і впав жереб на Маттія; і прилучено його до дванайцяти апостолів.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}А як скінчив ся день пятидесятницї, були всї однодушно вкупі.

\VS{2}І роздав ся зразу гук\FTNT{*}{{\FR 2:2 }{\FT{Шум.}}} із неба, мов би од віючого буйного вітру, й сповнив увесь дім, де вони сидїли.

\VS{3}І явились їм подїлені язики, нїби огняні, і сїв на кожному з них.

\VS{4}І сповнились усї Духом сьвятим, і почали розмовляти иншими мовами, як Дух давав їм промовляти.

\VS{5}Домували ж у Єрусалимі Жиди, люде побожні, з усякого народу під небом.

\VS{6}Як же роздав ся сей голос, зійшлось множество, і стрівожились, бо чув кожен, що вони говіркою їх розмовляють.

\VS{7}Здуміли ся ж усї і дивувались, говорячи один до одного: Чи не всї оце сї, що розмовляють, Галилейцї?

\VS{8}Як же се чуємо кожний власну говірку свою, в якій родились,

\VS{9}Парфяне, й Мидяне, й Єламити, й що домуємо в Мезопотамії, і в Юдеї, і Каппадокиї, і Понтї, і Азиї,

\VS{10}і Фригиї, і Памфилиї, й Єгиптї, і в сторонах Ливийських, що коло Киринеї, і захожі Римляне, й Жиди, і нововірцї,

\VS{11}Критяне й Араби, чуємо, що вони розмовляють нашими мовами про величчє Боже?

\VS{12}Здуміли ся ж усї, і в сумнїві казали один до одного: Що се має бути?

\VS{13}Инші ж, сьміючись, казали, що молодим вином повпивались.

\VS{14}Ставши ж Петр з одинайцятьма, зняв голос свій і промовив до них: Люде Юдейські, і всї жителї Єрусалимські, нехай се відомо вам буде, і вислухайте слово моє.

\VS{15}Сї бо не пяні, як думаєте, бо третя година дня.

\VS{16}А єсть се, що промовив пророк Йоіл:

\VS{17}І буде останнього дня, глаголе Бог, виллю я Духа мого на всяке тїло; й пророкувати муть сини ваші і дочки ваші, і молодцї ваші видїння бачити муть, і старшим вашим сни снити муть ся;

\VS{18}і на слуг моїх і на служниць моїх виллю в ті днї Духа мого, й пророкувати муть.

\VS{19}І дам чудеса вгорі на небі, і ознаки внизу на землї: кров і огонь і димову куряву.

\VS{20}Сонце обернеть ся в темряву, і місяць у кров, перш нїж прийде день Господень великий і славний.

\VS{21}І буде, що всякий, хто призивати ме ймя Господнє, то спасеть ся.

\VS{22}Мужі Ізраїлські, вислухайте сї слова: Ісуса Назорея, чоловіка, від Бога прославленого між вами силою, і чудесами, і ознаками, які робив через Него Бог серед вас, як і самі знаєте,

\VS{23}Сього, призначеного радою і провидїннєм Божим виданого, ви, взявши руками беззаконних, і пригвоздивши, вбили.

\VS{24}Котрого Бог воскресив, розвязавши болестї смерти; яко ж бо не було можливе вдержаним Йому бути від неї.

\VS{25}Давид бо глаголе про Него: Мав я Господа перед очима завсїди, бо Він по правицї в мене, щоб я не захитав ся.

\VS{26}Тим звеселилось серце моє, і зрадїв язик мій; ще ж і тїло моє оселить ся в надїї.

\VS{27}Бо не зоставиш душі моєї в пеклї, анї даси сьвятому Твоєму видїти зотлїння.

\VS{28}Обявив єси менї дороги життя; сповниш мене радощами перед лицем Твоїм.

\VS{29}Мужі брати, дайте говорити явно до вас про праотця Давида, що вмер і поховано його, і гріб його у нас до сього дня.

\VS{30}Бувши ж пророком і знавши, що клятьбою клявсь йому Бог, що з плоду поясницї його по тїлу підійме Христа сидїти на престолї його,

\VS{31}предвидївши, глаголав про воскресеннє Христове, що душа Його не зоставлена в пеклї, а тїло не видїло зотлїння.

\VS{32}Сього Ісуса воскресив Бог; Йому всї ми сьвідки.

\VS{33}Правицею ж Божою вознїсшись і обітуваннє сьвятого Духа прийнявши від Отця, злив се, що ви тепер бачите і чуєте.

\VS{34}Бо Давид не зійшов на небеса; глаголе ж сам: Рече Господь Господеві моєму: Сиди по правицї в мене,

\VS{35}доки положу ворогів Твоїх підніжком ніг Твоїх.

\VS{36}Твердо ж нехай знає ввесь дім Ізраїлїв, що Господом і Христом зробив Його Бог, сього Ісуса, котрого ви розпяли.

\VS{37}Почувши ж се, помякли серцем, і казали до Петра та до инших апостолів: Що ж робити нам, мужі брати?

\VS{38}Петр же рече до них: Покайтесь, і нехай охрестить ся кожен з вас в імя Ісуса Христа на оставленнє гріхів, і приймете дар сьвятого Духа.

\VS{39}Для вас бо обітниця, і для дїтей ваших, і для всїх далеких, скільки їх покличе Господь Бог ваш.

\VS{40}І иншими многими словами сьвідкував і напоминав, глаголючи: Спасайте себе з сього розворотного кодла.

\VS{41}Хто ж залюбки прийняв слово його, охрестились; і пристало того дня душ тисяч зо три.

\VS{42}Пробували ж у науцї апостолській, і в общинї, і в ламанню хлїба, і в молитвах.

\VS{43}Був же на кожній душі страх, і багато чудес і ознак робилось через апостолів.

\VS{44}І всї віруючі були вкупі, і все було в них спільне;

\VS{45}і продавали маєтки та достатки, і дїлили їх на всїх, як кому було треба.

\VS{46}І що-дня пробували одностайно в церкві, і ламлючи по домах хлїб, приймали харч в радостї і простотї серця,

\VS{47}хвалячи Бога й маючи ласку у всього народу. Господь же прибавляв спасенників у церкву що-дня.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Петр та Йоан ійшли вкупі до церкви на молитву о девятій годинї.

\VS{2}І несено одного чоловіка, що був кривий від утроби матери своєї, котрого кладено що дня перед церковними дверима, званими Гарними, просити милостинї в тих, що входили в церкву.

\VS{3}Побачивши він Петра та Йоана, що хотїли ввійти в церкву, просив милостинї.

\VS{4}Споглянувши ж Петр на него з Йоаном, рече: Подивись на нас.

\VS{5}Він же дивив ся пильно на них, сподїваючись що від них прийняти.

\VS{6}Рече ж Петр: Срібла та золота нема в мене; що ж маю, се тобі даю. В імя Ісуса Христа Назорея встань і ходи.

\VS{7}І, взявши його за праву руку, звів угору, і зараз його ноги й колїна окрепились,

\VS{8}і підскочивши, став та ходив, і ввійшов із ними в церкву, походжаючи, та скачучи, та хвалячи Бога.

\VS{9}І видїв його ввесь народ ходячого й хвалячого Бога.

\VS{10}А знали його, що се той, що для милостинї сидїв коло Гарних дверей церковних, і сповнили ся страхом і дивом над тим, що сталось йому.

\VS{11}Як же держав ся сцїлений кривий коло Петра та Йоана, збіг ся до них увесь народ у ходник званий Соломонів, дивуючись.

\VS{12}І вбачаючи се Петр, озвав ся до народу: Мужі Ізраїльські, чого ви чудуєте ся сим? або чого так пильно до нас дивитись, мов би своєю силою або побожністю зробили ми, щоб ходив він?

\VS{13}Бог Авраамів, та Ісааків, та Яковів, Бог отцїв наших, прославив Сина свого Ісуса, що ви видали та відреклись Його перед Пилатом, як судив він відпустити Його.

\VS{14}Ви ж Сьвятого й Праведного відреклись, і просили дарувати вам чоловіка душогубця,

\VS{15}а Князя життя убили, котрого Бог воскресив з мертвих; Йому ми сьвідки.

\VS{16}І через віру в імя Його, сього, що бачите й знаєте, окрепило імя Його, і віра, що через Него, дала йому се сцїленнє перед усїма вами.

\VS{17}І тепер, брати, знаю, що через незнаннє зробили ви, як і князї ваші.

\VS{18}Бог же, що наперед звістив устами всїх пророків своїх про муки Христові, сповнив так.

\VS{19}Покайте ся ж і навернїть ся, щоб очистились од гріхів ваших, як прийде час покріплення від лиця Господнього,

\VS{20}і пішле наперед проповіданого вам Ісуса Христа,

\VS{21}котрого мусїло небо прийняти аж до часу новонастання всього, що глаголав Бог устами всїх сьвятих своїх пророків од віку.

\VS{22}Мойсей бо до отцїв промовив: Що пророка підійме вам Господь Бог ваш із братів ваших, як мене. Сього слухайте у всьому, що глаголати ме вам.

\VS{23}Буде ж, що всяка душа, котра не слухати ме пророка того, погубить ся з народу.

\VS{24}І всї пророки від Самуїла й після сих, скільки їх промовляло, також наперед сповіщали про днї сесї.

\VS{25}Ви ж сини пророків і завіту, що положив Бог з отцями нашими, глаголючи Авраамові: І в насїннї твоїм благословенні будуть усї народи землї.

\VS{26}Вам найперше, піднявши Бог Сина свого Ісуса, післав Його благословити вас, щоб кожен одвернувсь од лукавства свого.




\par }\Chap{4}{\PP \VerseOne{1}Як же вони промовляли до народу, приступили до них священики та старшина церковна та Садукеї,

\VS{2}сердячись, що вони навчають народ і проповідують в Ісусї воскресеннє з мертвих.

\VS{3}І наложили на них руки, і оддали їх під сторожу до ранку, бо вже був вечір.

\VS{4}Многі ж з них, що слухали слово, увірували; було ж число людей вірних тисяч з пять.

\VS{5}І сталось, зібрались уранцї князї їх та старші, та письменники в Єрусалимі,

\VS{6}та Анна архиєрей, та Каяфа, та Йоан, та Александр і скільки було з родини архиєрейської,

\VS{7}і, поставивши їх посерединї, питали: Якою силою, або яким імям, зробили ви се?

\VS{8}Тодї Петр, сповнившись Духом сьвятим, рече до них: Князї людські та старші Ізраїлеві!

\VS{9}коли в нас оце допитують ся про добре дїло (зроблене) недужому чоловікові, чим сей спас ся,

\VS{10}то нехай знане буде всїм вам і всьому народові Ізраїлевому, що в імя Ісуса Христа Назорея, котрого ви розпяли, котрого Бог воскресив з мертвих; Ним сей стоїть перед вами здоровий.

\VS{11}Се камінь, зневажений од вас будівничих, що став ся головою угла;

\VS{12}і нема нї в кому другому спасення, бо й нема иншого імя під небом, даного людям, щоб ним спасатись нам.

\VS{13}Як же побачили вони сьміливість Петра та Йоана, і постерегли, що се люде невчені і прості, то дивувались; і пізнали їх, що вони були з Ісусом,

\VS{14}і, бачивши чоловіка з ними стоячого сцїленого, не мали нїчого сказати проти.

\VS{15}Звелївши ж їм вийти з ради, радились між собою,

\VS{16}говорячи: Що нам робити з сими людьми? бо велика ознака сталась через них усїм явна, що домують у Єрусалимі, і не можемо відректи.

\VS{17}Тільки ж, щоб більш не ширилось між народом, то заказом закажімо їм, щоб більш не говорили в імя сеє нїкому з людей.

\VS{18}І, покликавши їх, заповіли їм зовсїм не говорити анї навчати в імя Ісусове.

\VS{19}Петр же та Йоан, озвавшись до них, рекли: Чи праведно перед Богом слухати вас більш нїж Бога, — судїть.

\VS{20}Не можна бо нам того, що видїли й що чули, не говорити.

\VS{21}Вони ж заказавши, відпустили їх, не знайшовши нїчого, за що б їх покарати, задля народу; бо всї прославляли Бога за те, що стало ся.

\VS{22}Було бо більш сорока років чоловікові тому, на котрому стала ся ся ознака сцїлення.

\VS{23}Відпущені ж прийшли до своїх і сповістили, що казали до них архиєреї та старші.

\VS{24}Вони ж, вислухавши те, однодушно підняли голос до Бога й промовили: Владико, Ти єси Бог, що сотворив небо, і землю, і море, і все, що в них;

\VS{25}котрий устами Давида, слуги Твого, промовив: Чого збунтувались погане, і люде задумують марні речі?

\VS{26}Повставали царі земні, і князї зібрались докупи на Господа й на Христа Його.

\VS{27}Бо зібрали ся справдї на сьвятого Сина Твого Ісуса, що Його помазав єси, і Ірод, і Понтийський Пилат з поганами й людьми Ізраїлськими,

\VS{28}зробити, що Твоя рука і рада Твоя наперед призначили статись.

\VS{29}І нинї, Господи, споглянь на закази їх, і дай слугам Твоїм з усякою одвагою промовляти слово Твоє,

\VS{30}і простягай руку Твою на сцїленнє, і нехай ознаки й чудеса стають ся через імя сьвятого Сина Твого Ісуса.

\VS{31}А як помолились вони, захитало ся місце, де зібрались, і сповнились усї Духом сьвятим, і промовляли слово Боже з одвагою.

\VS{32}Множество ж вірних мали одно серце й одну душу; й нї один, що мав, не казав, що се його, а було в них усе спільнє.

\VS{33}І з великою силою давали апостоли сьвідченнє воскресення Господа Ісуса, й ласка велика була на всїх їх.

\VS{34}Та й в недостатку нїхто між ними не був; хто бо був властительом земель або домів, ті, продавши, приносили гроші за продане,

\VS{35}та й клали у ногах у апостолів, і роздавали кожному, як кому треба було.

\VS{36}Так Йосія, названий від апостолів Варнава (що єсть перекладом: Син одради), левит, родом Кипрянин,

\VS{37}мавши поле, продав, та й принїс гроші, та й положив у ногах у апостолів.




\par }\Chap{5}{\PP \VerseOne{1}Один же чоловік, на ймя Ананїя, з Сафирою, жінкою своєю, продав маєток,

\VS{2}та й приховав з цїни, за довідом жінки своєї, та, принїсши якусь частину, положив у ногах у апостолів.

\VS{3}Петр же рече: Ананїє, чого сповнив сатана серце твоє, щоб обманити сьвятого Духа та приховати з цїни за землю?

\VS{4}Хиба, що ти мав, не твоє воно було? й продане, не в твоїй властї було? На що положив єси в твоєму серцї дїло таке? Ти обманив не людей, а Бога.

\VS{5}Почувши ж Ананїя слова сї, упав без духу; й обняв страх великий усїх, що чули се.

\VS{6}Уставши молодцї, взяли його і винїсши поховали.

\VS{7}І сталось, годин через три після сього ввійшла й жінка його, не знаючи, що стало ся.

\VS{8}Озвав ся ж до неї Петр: Скажи менї, чи за стільки віддали землю? Вона ж каже: Так, за стільки.

\VS{9}Петр же рече до неї: Як се, що змовились ви спокусити Духа Господнього? Ось коло дверей ноги тих, що поховали чоловіка твого; то й тебе винесуть.

\VS{10}Упала ж зараз у ноги йому, та й зітхнула духа. І ввійшовши молодцї, знайшли її мертву, й винїсши, поховали коло чоловіка її.

\VS{11}І обняв страх великий усю церкву і всїх, що чули про се.

\VS{12}Руками ж апостолськими дїялись ознаки й чудеса в народї многі (і були однодушні всї в ходнику Соломоновім.

\VS{13}З инших же нїхто не важив ся приставати до них, тільки величав їх народ.

\VS{14}І прибувало все більш віруючих у Господа, — множество чоловіків і жінок.)

\VS{15}Так що виносили на улицї недужих, і клали на постелях та ліжках, щоб як ійти ме Петр, хоч тїнь отїнила кого з них.

\VS{16}Сходилось же множество з околичних городів у Єрусалим, приносячи недужих та мучених від нечистих духів, і всї сцїлялись.

\VS{17}Уставши ж архиєрей і всї, що з ним (тодїшня єресь Садукейська), сповнились завистю,

\VS{18}і наложили руки свої на апостолів, та й посадили їх у громадську темницю.

\VS{19}Ангел же Господень одчинив уночі двері темничні, і вивівши рече:

\VS{20}Ійдїть, і ставши промовляйте в церкві до народу всї слова життя сього.

\VS{21}Вислухавши ж ввійшли вранцї в церкву, та й навчали. Прийшовши ж архиєрей і ті, що з ним, скликали раду і всю старшину синів Ізраїлевих, і післали в вязницю привести їх.

\VS{22}Слуги ж прийшовши, не знайшли їх у темницї, і вернувшись, оповіли,

\VS{23}говорячи: Що темницю знайшли ми замкнену з усякою осторожністю і сторожів знадвору стоячих перед дверима, та відчинивши, нїкого в серединї не знайшли.

\VS{24}Почувши ж слова сї священик і старшина церковний та архиєреї, сумнївались, що б воно таке було.

\VS{25}Прийшовши ж один, сповістив їх, кажучи: Що ось чоловіки, що ви повкидали в темницю, стоять у церкві і навчають народ.

\VS{26}Тодї прийшовши старшина з слугами, привели їх без примусу; боялись бо народу, щоб не покаменував їх.

\VS{27}І привівши їх, поставили перед радою; і спитав їх архиєрей,

\VS{28}кажучи: Чи не заказом же заказувано вам навчати в імя се? І ось сповнили ви Єрусалим наукою вашою, і хочете навести на нас кров Чоловіка того.

\VS{29}Озвав ся ж Петр і апостоли, і рекли: Більше треба коритись Богу, нїж людям.

\VS{30}Бог отцїв наших підняв Ісуса, що Його ви вбили, повісивши на дереві.

\VS{31}Сього підняв Бог правицею своєю в Князя і Спаса, щоб дати покаяннє Ізраїлеві і оставленнє гріхів.

\VS{32}І сьвідки Його в словах сих ми й Дух сьвятий, котрого дав Бог тим, хто корить ся Йому.

\VS{33}Вони ж почувши запалали гнївом, і радились, щоб повбивати їх.

\VS{34}Уставши ж у радї один Фарисей, на ймя Гамалиїл, учитель закону, поважаний від усього народу, звелїв на часину вивести апостолів,

\VS{35}і каже своїм: Мужі Ізраїлські, вважайте на людей сих, що маєте робити.

\VS{36}Бо перед сими днями встав був Тевда, кажучи, що він хтось такий; до него пристало число людей з чотириста; його вбито, і всї, хто слухав його, розійшлись і обернулись у нїщо.

\VS{37}Після сього встав був Юда Галилейський під час переписї, і потяг за собою доволї народу. І сей загинув, і всї, хто слухав його, розсипались.

\VS{38}А тепер кажу вам: Відступіть ся від людей сих і оставте їх; бо коли від людей рада ся або дїло се, то обернеть ся в нїщо;

\VS{39}коли ж від Бога, то не здолїєте його знївечити, та щоб іще й противниками Божими не зробитись вам.

\VS{40}Послухали ж його, і, покликавши апостолів та побивши, заказали їм говорити в імя Ісусове, та й відпустили їх.

\VS{41}Вони ж пішли веселі з перед ради, що за імя Його удостоїлись бути зневаженими.

\VS{42}І по всяк день не переставали вони і в церкві і по домах навчати й благовіствувати Ісуса Христа.




\par }\Chap{6}{\PP \VerseOne{1}У тиї ж днї, як намножилось учеників, було наріканнє Єленян на Євреїв, що у щоденному служенню не дбають про вдовиць їх.

\VS{2}Прикликавши ж дванайцять (апостоли) громаду учеників, рекли: Не личить нам, покинувши слово Боже, служити при столах.

\VS{3}Вигледїть же, брати, сїм мужів із вас доброї слави, повних Духа сьвятого та мудрости, котрих поставимо на сю потріб.

\VS{4}Ми ж у молитві і в служенню слова пробувати мем.

\VS{5}І вподобалось слово всїй громадї; і вибрали Стефана, чоловіка, повного віри і Духа сьвятого, та Филипа, та Прохора, та Никанора, та Тимона, та Пармена, та Миколая, нововірця з Антиохиї,

\VS{6}котрих поставили перед апостолами, і помолившись положили вони руки на них.

\VS{7}І росло слово Боже, і намножувалось число учеників у Єрусалимі вельми, й велике множество сьвящеників покорилось вірі.

\VS{8}Стефан же, повний віри й сили, робив чудеса і ознаки великі між народом.

\VS{9}Устали ж деякі з школи, званої Либертинцїв, та Киринейцїв, та Александрийцїв і тих, що з Киликиї та Азиї, перепитуючись із Стефаном.

\VS{10}І не здолїли встояти проти премудрости й духа, яким глаголав.

\VS{11}Тодї підʼустили вони людей, щоб казали, що чули ми його, як він промовляв слова хульні на Мойсея і Бога.

\VS{12}І підбурили народ, і старшину, й письменників, і напавши схопили його, і привели в раду,

\VS{13}і поставили кривих сьвідків, що казали: Сей чоловік не перестає слова хульні говорити проти місця сього сьвятого і проти закону:

\VS{14}чули бо ми, як він казав, що Ісус Назорей зруйнує місце се й перемінить, звичаї, котрі Мойсей передав нам.

\VS{15}І дивлячись пильно на него всї, що сидїли в радї, видїли лице його як-би лице ангела.




\par }\Chap{7}{\PP \VerseOne{1}Каже тодї архиєрей: Чи справдї се так?

\VS{2}Він же рече: Мужі брати й батьки, слухайте: Бог слави явивсь отцеві нашому Авраамові, як був у Мезопотамії, перш нїж оселив ся він у Харані,

\VS{3}і рече до него: вийди з землї твоєї, і з родини твоєї, та йди в землю, що я тобі покажу.

\VS{4}Тодї вийшовши з землї Халдейської, оселив ся він у Харанї, а звідтіля, як умер батько його, переселив його (Бог) у сю землю, де ви тепер живете.

\VS{5}І не дав йому наслїддя в нїй нї на ступінь ноги, а обіцяв дати йому її в державу і насїнню його після него, як не було в него дитини.

\VS{6}Глаголав же Бог так, що буде насїннє його захожим у землї чужій, і підневолять його, і мучити муть чотириста років.

\VS{7}А народ, котрому служити муть, буду я судити, рече Бог; і після того вийдуть вони, та служити муть менї у місцї сьому.

\VS{8}І дав йому завіт обрізання; і так породив Ісаака, та й обрізав його восьмого дня; а Ісаак породив Якова, а Яков дванайцять патриярхів.

\VS{9}А патриярхи через зависть продали Йосифа в Єгипет; і був з ним Бог,

\VS{10}і визволив його з усякого горя його, і дав йому ласку та премудрість перед Фараоном, царем Єгипецьким; і настановив його той правителем над Єгиптом і над усією господою своєю.

\VS{11}Прийшла ж голоднеча на всю землю Єгипецьку та Канаанську, та горе велике; і не знайшли поживи отцї наші.

\VS{12}Почувши ж Яков, що є пшениця в Єгиптї, післав отцїв наших найперш.

\VS{13}А другого разу був пізнаний Йосиф од братів своїх; і став ся знаним Фараонові рід Йосифів.

\VS{14}Піславши ж Йосиф, прикликав батька свого Якова і всю родину свою, сїмдесять і пять душ.

\VS{15}Прийшов же Яков у Єгипет, і вмер, він і отцї наші,

\VS{16}і перенесено їх у Сихем, і положено в гробі, що купив Авраам цїною срібла в синів Ємора Сихемевого.

\VS{17}Як же наближував ся час обітування, котрим кляв ся Бог Авраамові, ріс народ і намножувавсь у Єгиптї,

\VS{18}аж поки настав инший цар, що не знав уже Йосифа.

\VS{19}Сей, хитрий проти роду нашого, мучив отцїв наших, щоб викидали дїток своїх, щоб не бути їм живими.

\VS{20}Того часу родивсь Мойсей, і був угоден Богу; годовано його три місяцї в хатї батька його.

\VS{21}Як же викинуто його, взяла його дочка Фараонова, й вигодувала його собі за сина.

\VS{22}І навчивсь Мойсей усієї Єгипецької мудрости, був же потужний у словах і в дїлах.

\VS{23}Як же сповнивсь йому сороколїтний час, забажало серце його одвідати братів своїх, синів Ізраїлевих.

\VS{24}І, побачивши одного обиженого, уступив ся за него, тай помстив ся за обиженого, вбивши Єгиптянина.

\VS{25}Думав же, що зрозуміють брати його, що Бог його рукою дає їм спасеннє; вони ж не зрозуміли.

\VS{26}Другого ж дня явив ся їм, як бились, і приводив їх до поєднання, говорячи: Мужі, ви брати; за що ви обижаєте один одного?

\VS{27}Той же, що обижав ближнього, відопхнув його, кажучи: Хто тебе настановив князем і суддею над нами?

\VS{28}Чи й мене хочеш убити, як убив єси вчора Єгиптянина?

\VS{29}Утїк же Мойсей за словом сим, і зайшов у землю Мадиямську, де зродив двох синів.

\VS{30}А як уплило сорок років, явивсь йому в пустинї під горою Синаєм ангел Господень у поломї огняного куща.

\VS{31}Мойсей же побачивши дивувавсь видїннєм; як же приступив він, щоб придивитись, роздав ся голос Господень до него:

\VS{32}Я Бог отцїв твоїх, і Бог Авраамів, і Бог Ісааків, і Бог Яковів. Затрусившись же Мойсей, не одважив ся придивлятись.

\VS{33}Рече ж йому Господь: Роззуй обувє ніг твоїх, бо місце, на котрому стоїш, — земля сьвята.

\VS{34}Дивившись видїв я муку народу мого в Єгиптї, і стогнаннє його чув я, і зійшов визволити його. І тепер іди, пішлю тебе в Єгипет.

\VS{35}Сього Мойсея, котрого відцурались вони, кажучи: хто тебе настановив князем та суддею над нами? сього Бог князем і збавителем післав рукою ангела, що явивсь йому в кущі (корчі).

\VS{36}Сей вивів їх, робивши чудеса та ознаки в Єгиптї, й на Червоному морі, і в пустинї сорок років.

\VS{37}Се той Мойсей, що сказав синам Ізраїлевим: Поставить вам Господь Бог ваш пророка з братів ваших, як мене; Його слухайте.

\VS{38}Се той, що був у зборі в пустинї з ангелом, котрий промовляв до него на горі Синаї, та з отцями нашими, що прийняв живі слова, щоб дати нам.

\VS{39}Котрому не хотїли слухняними бути отцї наші, а відопхнули його, і обернулись серцем у Єгипет,

\VS{40}говорячи Ааронові: Зроби нам богів, котрі б ійшли перед нами; бо Мойсей той, що вивів нас із Єгипту, не знаємо, що стало ся з ним.

\VS{41}І зробили телця в днї ті, і приносили посьвяти ідолу, і втїшались дїлами рук своїх.

\VS{42}Одвернув ся ж Бог і попустив їх кланятись воїнству небесному, як написано в книзї пророків: Хиба заколене та посьвяти приносили ви менї сорок років у пустинї, доме Ізраїлїв?

\VS{43}Нї, ви підняли намет Молохів і зорю бога вашого Ремфана, боввани, що поробили на поклоненнє їм; і переселю я вас дальш Вавилона.

\VS{44}Намет сьвідчення був у отцїв наших у пустинї, як звелїв Той, хто глаголав Мойсейові зробити його по взорцеві, який бачив.

\VS{45}Котрий також узявши отцї наші винесли з Ісусом у державу поган, що прогнав Бог од лиця отцїв наших, аж до днїв Давидових.

\VS{46}Котрий знайшов ласку перед Богом, і просив, щоб знайти намет для Бога Якового.

\VS{47}Соломон же збудував йому храм.

\VS{48}Тільки ж Вишнїй не в рукотворних церквах домує, як глаголе пророк:

\VS{49}Небо менї престол, а земля підніжок ніг моїх; який храм збудуєте менї? рече Господь, або яке місце відпочинку мого?

\VS{50}Хиба не моя рука зробила се все?

\VS{51}Люде тугошиі і необрізані серцем і ушима, ви завсїди Духові сьвятому противитесь; як батьки ваші, так і ви.

\VS{52}Кого з пророків не гонили батьки ваші? і повбивали тих, що наперед звіщали про прихід Праведного, котрого ви тепер зрадниками й убийцями стались.

\VS{53}Ви прийняли закон через розпорядки ангелів, та й не хоронили його.

\VS{54}Почувши ж се, запалали серцем своїм, і скреготали зубами на него.

\VS{55}Він же, будучи повний сьвятого Духа, споглянувши на небо, побачив славу Божу, й Ісуса, стоячого по правицї у Бога,

\VS{56}і рече: Ось, виджу небеса відчинені, і Сина чоловічого, стоячого по правицї в Бога.

\VS{57}Вони ж закричали голосом великим, позатуляли уші свої, та й кинулись однодушно на него,

\VS{58}і, випровадивши за город, укаменували його; а сьвідки поклали одежу свою у ногах у молодця, званого Савлом,

\VS{59}і каменували Стефана, молячогось і глаголючого: Господи Ісусе, прийми дух мій.

\VS{60}Приклонивши ж колїна, покликнув голосом великим: Господи, не постав їм сього за гріх. І, се промовивши, уснув.




\par }\Chap{8}{\PP \VerseOne{1}Савло ж похваляв убийство його. Стало ся ж того дня велике гоненнє на церкву Єрусалимську і всї порозсипались по землях Юдейських та Самарийських, окрім апостолів.

\VS{2}Поховали ж Стефана побожні люде, і счинили великий плач по нему.

\VS{3}Савло ж руйнував церкву, входячи в доми та хапаючи і виволїкаючи чоловіків і жінок, і передавав у темницю.

\VS{4}Которі ж порозсипались, ходили, благовіствуючи слово.

\VS{5}І так, Филип, прийшовши в город Самарийський, проповідував їм Христа.

\VS{6}І вважав народ на слова Филипові однодушно, слухавши і бачивши ознаки, що він робив.

\VS{7}З многих бо, що мали духів нечистих, виходили вони, ревучи великим голосом; і многі розслаблені і криві сцїлялись.

\VS{8}І стались радощі великі в городї тому.

\VS{9}Один же чоловік, на ймя Симон, пробував перше у городї, і чарував та дивував народ Самарийський, кажучи, що він хтось великий.

\VS{10}На него вважали всї від малого до старого, кажучи: Сей єсть велика сила Божа.

\VS{11}Вважали ж на него через те, що доволї часу чарами дивував їх.

\VS{12}Як же увірували Филипу, що благовіствував про царство Боже й імя Ісуса Христа, то хрестились і чоловіки й жінки.

\VS{13}Увірував же і сам Симон, і, охрестившись, пробував у Филипа; а, видївши ознаки й чудеса великі, дивував ся.

\VS{14}Почувши ж апостоли в Єрусалимі, що прийняла Самария слово Боже, послали до них Петра та Йоана,

\VS{15}котрі прийшовши, молили ся про них, щоб прийняли Духа сьвятого.

\VS{16}(Ще бо нї на кого з них не зійшов, а тільки охрещені були в імя Господа Ісуса.)

\VS{17}Тодї клали руки на них, і прийняли вони сьвятого Духа.

\VS{18}Видївши ж Симон, що положеннєм рук апостолських даєть ся Дух сьвятий, принїс їм грошей,

\VS{19}говорячи: Дайте й менї власть таку, щоб, на кого я положу руки, прийняв Духа сьвятого.

\VS{20}Петр же рече до него: Нехай срібло твоє з тобою буде на погибель, бо дар Божий думав єси за гроші здобути.

\VS{21}Нема для тебе частини, анї долї в речі сїй, серце бо твоє не праве перед Богом.

\VS{22}Покай ся ж у ледарстві сьому твоїм, та благай Бога: може відпустить ся тобі думка серця твого.

\VS{23}Бо в жовчі гіркости і в увязї неправди виджу тебе.

\VS{24}Озвав ся ж Симон та й каже: Молїть ся ви за мене Господу, щоб нїщо не найшло на мене, що ви сказали.

\VS{25}Ті ж, що сьвідкували, глаголавши слово Господнє, вернулись у Єрусалим, і в многих селах Самарийських благовіствували.

\VS{26}Ангел же Господень промовив Филипові, глаголючи: Устань, та йди на полуднє дорогою, що йде з Єрусалиму в Газу; вона пуста.

\VS{27}І вставши пійшов; і ось чоловік із Єтіопиї, євнух, вельможа Кандакиї, царицї Єтіопської, що був над усїм скарбом її; він приходив поклонитись у Єрусалим;

\VS{28}і вертав ся, а сидячи на возї своїм, читав пророка Ісаїю.

\VS{29}Рече ж Дух Филипові: Приступи та пристань до воза сього.

\VS{30}Приступивши ж Филип, почув його, як читав пророка Ісаїю, і рече: Чи розумієш, що читаєш?

\VS{31}Він же каже: Як бо можу, коли нїхто не наведе мене? І просив Филипа, щоб, вилїзши, сїв з ним.

\VS{32}Місце ж писання, що читав, було се: Як овечку на зарізь ведено Його; й як ягня перед тим, хто стриже його, безголосе, так не відкриває уст своїх.

\VS{33}У приниженню Його суд Його взято; рід же Його хто зʼясує? бо береть ся з землї життє Його.

\VS{34}Озвав ся ж євнух, і каже до Филипа: прошу тебе, про кого пророк глаголе се? про себе, чи про иншого кого?

\VS{35}Відкривши ж Филип уста свої, і почавши від писання сього, благовіствував йому Ісуса.

\VS{36}Верстаючи ж дорогу, прибули до води; й каже євнух: Ось вода; що боронить менї охреститись?

\VS{37}Рече ж Филип: Коли віруєш усїм серцем, то можна. Озвавши ся ж, каже: Вірую, що Син Божий Ісус Христос.

\VS{38}І звелїв зʼупинити воза; й увійшли обидва в воду, Филип і євнух; і охрестив його.

\VS{39}Як же вийшли з води, Дух Господень ухопив Филипа, і не бачив його більш євнух; і пійшов дорогою своєю, радуючись.

\VS{40}Филип же опинивсь ув Азотї, і проходячи проповідував по всїх городах, аж доки прийшов у Кесарию.




\par }\Chap{9}{\PP \VerseOne{1}Савло ж, ще дишучи грозьбою та вбийством на учеників Господнїх, приступив до архиєрея,

\VS{2}і просив від него листів у Дамаск до шкіл, щоб, коли кого знайде, що путя того будуть, чоловіків і жінок, звязавши, поприводив у Єрусалим.

\VS{3}Ідучи ж був близько Дамаску, аж ось осияло його сьвітло з неба,

\VS{4}і, впавши на землю, чув голос, глаголючий йому:
{\WJ{Савле, Савле, чого мене гониш?}}

\VS{5}Каже ж: Хто єси, Господи? Господь же рече:
{\WJ{Я Ісус, котрого ти гониш. Трудно тобі проти рожна прати (упиратись).}}

\VS{6}І затрусившись та стуманївши, каже: Господи, що хочеш, щоб робив я? А Господь до него:
{\WJ{Устань, та йди в город; і скажеть ся тобі, що маєш робити.}}

\VS{7}Люде ж, що йшли з ним, стояли зʼумівшись, чуючи голос, нїкого ж не бачивши.

\VS{8}Устав же Савло в землї; як же відтворив очі, нїкого не бачив. І вели його за руку, та й привели в Дамаск.

\VS{9}І був він три днї невидющим, і не їв і не пив.

\VS{10}Був же один ученик у Дамаску, на ймя Ананїя; і рече йому Господь у видїннї:
{\WJ{Ананїє!}} Він же каже: Ось я, Господи.

\VS{11}Господь же до него:
{\WJ{Уставши, йди на улицю, що зветь ся Простою, та й пошукай у Юдиній хатї Тарсянина, на ймя Савла; ось бо він молить ся,}}

\VS{12}{\WJ{І видїв (Савло) у видїннї чоловіка, на ймя Ананїю, що (нїби) ввійшов і положив руку на него, щоб прозрів.}}

\VS{13}Відказав же Ананїя: Господи, я чув од многих про чоловіка сього, скільки він зла заподїяв сьвятим твоїм у Єрусалимі;

\VS{14}і тут має власть од архиєреїв вязати всїх, хто призиває імя Твоє.

\VS{15}Рече ж до него Господь:
{\WJ{Іди, бо сей у мене вибрана посудина, щоб нести ймя моє перед поган, і царів і синів Ізраїлевих:}}

\VS{16}{\WJ{я бо покажу йому, скільки мусить він за ймя моє терпіти.}}

\VS{17}Пійшовши Ананїя, ввійшов у господу та, положивши на него руки, рече: Савле брате! Господь Ісус, що явивсь тобі в дорозї, котрою йшов єси, післав мене, щоб ти прозрів і сповнив ся Духом сьвятим.

\VS{18}І зараз із очей йому, мов би луска, спало, і прозрів того часу, та й вставши, охрестив ся.

\VS{19}І прийнявши їжу, покрепив ся. Був же Савло з учениками, що в Дамаску, днїв кілька.

\VS{20}І зараз проповідував по школах Христа, що се Син Божий.

\VS{21}Дивувались же усї, хто чув, і казали: Чи се не той, що погубляв у Єрусалимі призиваючих се імя, та й сюди на те прийшов, щоб, звязавши їх, вести до архиєреїв?

\VS{22}А Савло вбивавсь у силу та в силу, й перемагав Жидів, що жили в Дамаску, доводячи, що се Христос.

\VS{23}Як же сповнилось доволї днїв, змовили ся Жиди, вбити його.

\VS{24}Довідав ся ж Савло про змову їх. А вони стерегли воріт день і ніч, щоб його вбити.

\VS{25}Взявши ж його ученики в ночі, спустили через мур у коші.

\VS{26}Прийшовши ж Савло в Єрусалим, пробував пристати в ученики; та всї боялись його, не діймаючи віри, що він ученик.

\VS{27}Варнава ж, прийнявши його, повів до апостолів, і розповів їм, як він дорогою видїв Господа, і як він глаголав йому, та як у Дамаску одважно проповідував імя Ісусове.

\VS{28}І ввіходив і виходив з ними в Єрусалимі.

\VS{29}І одважно проповідував імя Господа Ісуса й розмовляв і змагав ся з Єленянами; вони ж лагодились убити його.

\VS{30}Довідавшись же брати, привели його в Кесарию, та й вислали його в Тарс.

\VS{31}Церкви ж по всїй Юдеї і Галилеї і Самариї мали впокій, будуючись і ходячи в страсї Господнїм, а потїхою сьвятого Духа намножувались.

\VS{32}Стало ся ж, як переходив Петр усї, прийшов і до сьвятих, що проживали в Лиддї.

\VS{33}Знайшов же там одного чоловіка, на ймя Єнея, що на ліжку лежав вісїм років, будучи розслабленим.

\VS{34}І рече йому Петр: Єнею, оздоровлює тебе Ісус Христос; устань, та й постели собі. І зараз устав.

\VS{35}І бачили його всї, що жили в Лиддї та в Саронї, котрі навернулись до Господа.

\VS{36}Була ж в Йоппиї одна учениця, на ймя Тавита, що перекладом зветь ся: Сарна. Ся була повна добрих учинків і милостинї, що робила.

\VS{37}Стало ся ж, що тими днями занедужавши, вмерла вона. Обмивши ж її, положили в гірницї.

\VS{38}Як же близько була Лидда від Йоппиї, то ученики, почувши, що Петр там, післали двох чоловіків до него, просячи, щоб не загаявсь прийти до них.

\VS{39}Устав же Петр, та й пійшов з ними. Як же прийшов, повели його в гірницю; і обступили його всї вдовицї, плачучи й показуючи одежу й шматтє, що їм посправляла, бувши з ними, Сарна.

\VS{40}Випровадивши ж Петр усїх і приклонивши колїна, молив ся, і, обернувшись до тїла, рече: Тавито, встань. Вона ж відкрила очі свої і, побачивши Петра, сїла.

\VS{41}Подавши їй руку, підвів її; покликавши ж сьвятих та вдовиць, поставив її перед ними живу.

\VS{42}І знане се стало по всїй Йоппиї, і многі увірували в Господа.

\VS{43}Стало ся ж, що доволї днїв пробував він у Йоппиї у одного Симона кожомяки (гарбаря).




\par }\Chap{10}{\PP \VerseOne{1}Був же один чоловік у Кесариї, на ймя Корнелий, сотник із роти, званої Італийською,

\VS{2}побожний і богобоязливий з усїм домом своїм; подавав він багато милостинї народові, і молив ся всякого часу Богу.

\VS{3}Видїв же він у видїннї ясно коло девятої години, як ангел Божий ввійшов до него й промовив йому: Корнелию!

\VS{4}Він же, глянувши на него, злякав ся, і каже: Чого, Господи? Рече ж йому: Молитви твої і милостинї твої спогадались перед Богом.

\VS{5}Пішли ж тепер у Йоппию людей та приклич Симона, що прозиваєть ся Петром.

\VS{6}Він гостює в одного Симона кожомяки, що хата його над морем. Сей скаже тобі, що маєш робити.

\VS{7}Як же пійшов ангел, що глаголав до Корнелия, покликавши він двох слуг своїх, та побожного воїна з тих, що стерегли його,

\VS{8}і розказавши їм усе, післав їх у Йоппию.

\VS{9}Назавтра ж, як були в дорозї і наближались до города, зійшов Петр на кришу помолитись коло шестої години.

\VS{10}Став же голодний і забажав їсти; як же готовили, найшло на него захопленнє,

\VS{11}і видить небо відчинене, і що сходить до него посудина якась, наче обрус великий, по чотиром кінцям звязаний і спускаючий ся на землю,

\VS{12}в котрому були всякі чотироногі землї, і зьвірі, і повзючі, і птицї небесні.

\VS{13}І роздав ся голос до него:
{\WJ{Устань, Петре, заколи, та й їж.}}

\VS{14}Петр же каже: Нї, Господи, нїколи бо не їв я нїчого поганого та нечистого.

\VS{15}А голос знов вдруге до него:
{\WJ{Що Бог очистив, ти не погань.}}

\VS{16}Стало ся ж се тричі; і взято знов посудину на небо.

\VS{17}Як же сумнївав ся в собі Петр, що се за видїннє було, що видїв, аж ось два чоловіки, послані від Корнелия, розпитавши про Симонову господу, стали коло воріт,

\VS{18}і покликнувши спитали: Чи тут гостює Симон, на прізвище Петр?

\VS{19}Коли ж думав Петр про видїннє, рече йому Дух: Ось три чоловіки шукають тебе.

\VS{20}Уставши ж, зійди та йди з ними, не розбираючи; бо я післав їх.

\VS{21}Зійшовши ж Петр до чоловіків, посланих до него від Корнелия, рече: Ось я, кого шукаєте? Що за причина, для котрої прийшли?

\VS{22}Вони ж кажуть: Корнелий сотник, чоловік праведний, і богобоязливий, і доброї слави між усїм народом Жидівським, був наставлений від ангела сьвятого покликати тебе в господу свою і послухати словес від тебе.

\VS{23}Закликавши ж їх, угостив. Назавтра ж вийшов Петр із ними, і деякі з братів з Йоппиї пійшли з ним.

\VS{24}А другого дня увійшли в Кесарию. Корнелий же дожидав їх, скликавши родину свою і близьких приятелїв.

\VS{25}Як же стало ся, що ввійшов Петр, зустрівши його Корнелий, упав у ноги та й уклонив ся.

\VS{26}Петр же підвів його, говорячи: Встань; я таки же чоловік.

\VS{27}І, розмовляючи з ним, увійшов, і знаходить многих, що посходились.

\VS{28}І рече до них: Ви знаєте, що не годить ся чоловікові Жидовинові приставати або приходити до чужоземцїв; та менї Бог показав, щоб нїкого поганином або нечистим чоловіком не звав.

\VS{29}Тим я, не відмовляючись, прийшов покликаний. Питаю ж оце, для чого покликали мене?

\VS{30}І каже Корнелий: Четвертий день тому, як постив я аж до сієї години, а в девятій годинї молив ся в дому моїм; і ось чоловік став передо мною в ясній одежі,

\VS{31}і рече: Корнелию, вислухана твоя молитва, і милостинї твої згадано перед Богом.

\VS{32}Пішли ж в Йоппию та поклич Симона, що зветь ся Петром. Він гостює в господї в Симона кожомяки, над морем. Він, прийшовши, глаголати ме тобі.

\VS{33}Зараз оце післав я до тебе, і добре зробив єси, прийшовши. Нинї ж усї ми перед Богом стоїмо, щоб слухати все, що звелено тобі від Бога.

\VS{34}Відкривши ж Петр уста, рече: Поправдї постерегаю, що не на лице дивить ся Бог,

\VS{35}а в кожному народї, хто боїть ся Його, і робить правду, приятен Йому.

\VS{36}Слово, що післав синам Ізраїлевим, благовіствуючи впокій через Ісуса Христа (се Господь усїх);

\VS{37}ви знаєте слово, що було по всїй Юдеї, почавши від Галилеї після хрещення, що проповідував Йоан,

\VS{38}Про Ісуса з Назарета, як помазав Його Бог Духом сьвятим і силою, а котрий ходив, роблячи добро та сцїляючи всїх підневолених дияволом, бо Бог був з Ним.

\VS{39}І ми сьвідки всього, що Він робив і в землї Жидівській, і в Єрусалимі; котрого убили й повісили на дереві.

\VS{40}Сього воскресив Бог третього дня, і дав Йому статись явним

\VS{41}не всьому народові, а сьвідкам наперед вибраним від Бога, — нам, що їли й пили з Ним по воскресенню Його з мертвих.

\VS{42}І повелїв нам проповідувати народові і сьвідкувати, що Він призначений від Бога суддею живим і мертвим.

\VS{43}Про Сього всї пророки сьвідкують, що всякий, хто вірує в Него, відпущеннє гріхів прийме через імя Його.

\VS{44}Ще, як промовляв Петр слова сї, найшов Дух сьвятий на всїх, хто слухав його.

\VS{45}І здивувались ті, що були від обрізання, котрі прийшли з Петром, що й на поган дар сьвятого Духа вилив ся.

\VS{46}Чули бо їх, що розмовляли мовами і величали Бога. Тодї озвав ся Петр:

\VS{47}Чи може хто боронити води, щоб оцїм охреститись, котрі Духа сьвятого прийняли, як і ми?

\VS{48}І звелів їм охреститись в імя Господнє. Тодї просили його, щоб пробув у них кілька днїв.




\par }\Chap{11}{\PP \VerseOne{1}Почули ж апостоли та брати, котрі були в Юдеї, що й погане прийняли слово Боже.

\VS{2}І як прийшов Петр у Єрусалим, змагались із ним ті, що від обрізання,

\VS{3}кажучи: Що до людей, обрізання немаючих, ходив єси і їв з ними.

\VS{4}Почавши ж Петр, виложив їм рядом, говорячи:

\VS{5}Був я в городї, Йоппиї, і молячись бачив у захопленню видїннє: посудину якусь, що сходила, наче обрус великий, по чотирох кінцях спусканий з неба; і прийшов аж до мене.

\VS{6}Зазирнувши в него і розглянувши, бачив чотироногих землї, і зьвірів, і повзючих, і птиць небесних.

\VS{7}І чув я голос, що глаголав до мене:
{\WJ{Встань, Петре, заколи та й їж.}}

\VS{8}Я ж сказав: Нї, Господи, бо нїщо погане або нечисте нїколи не входило в уста мої.

\VS{9}Відказав же менї голос удруге з неба:
{\WJ{Що Бог очистив, ти не погань,}}

\VS{10}Се сталось тричі, і знов потягнено було все на небо.

\VS{11}І ось зараз три чоловіки прийшли в господу, де я був, послані з Кесариї до мене.

\VS{12}Сказав же менї Дух ійти з ними, нїчого не розбираючи. Пішли ж зо мною і шість братів, і ввійшли ми в господу до чоловіка;

\VS{13}і звістив нам, як видїв ангела в господї своїй, що став і глаголав йому: Пішли в Йоппию людей, та поклич Симона, званого Петром.

\VS{14}Він глаголати ме слова до тебе, котрими спасеш ся ти й увесь дім твій.

\VS{15}Як же став я говорити, найшов Дух сьвятий на них, як і на нас у починї.

\VS{16}Згадав я тодї слово Господнє, як глаголав він:
{\WJ{Йоан хрестив водою, а ви будете хреститись Духом сьвятим.}}

\VS{17}Коли ж рівний дар дав їм Бог, як і нам, що увірували в Господа Ісуса Христа, то хто ж я такий, щоб міг заборонити Богові?

\VS{18}Вислухавши се, замовкли, і славили Бога, говорячи: То й поганам дав Бог покаяннє в життє!

\VS{19}Ті ж, що порозсипались від гонення, що сталось на Стефана, пійшли аж у Финикию, Кипр і Антиохию, нїкому не проповідуючи слова, тільки одним Жидам.

\VS{20}Були ж деякі з них люде з Кипру і Киринеї, котрі, прийшовши в Антиохию, говорили до Єленян, благовіствуючи Господа Ісуса.

\VS{21}І була рука Господня з ними; і велике число увірувавши, навернулись до Господа.

\VS{22}Дійшло ж про них слово до ушей церкви, що в Єрусалимі, і післали Варнаву, щоб пійшов аж до Антиохиї;

\VS{23}котрий прийшовши і видївши ласку Божу, зрадїв, і молив усїх, щоб у постановленню серця пробували в Господї.

\VS{24}Бо був чоловік добрий, повний Духа сьвятого й віри; і прихилилось доволї народу до Господа.

\VS{25}Вийшов же Варнава в Тарс шукати Павла,

\VS{26}і, знайшовши його, привів його в Антиохию. Стало ся ж, що вони цїлий рік збирались у церкві, і навчали багато народу, і ученики в Антиохиї стали найперш звати ся Християнами.

\VS{27}Тих же днїв прийшли з Єрусалиму пророки в Антиохию.

\VS{28}Ставши ж один з них, на ймя Агав, віщував духом, що велика голоднеча має бути по всїй вселеннїй, яка й постала за Клавдия кесаря.

\VS{29}З учеників же, скільки хто міг, постановив кожен з них післати на запомогу братам, що жили в Юдеї.

\VS{30}Що й зробили, піславши до старших через руки Варнави та Савла.




\par }\Chap{12}{\PP \VerseOne{1}Під той же час здвигнув цар Ірод руки, щоб мучити деяких із церкви.

\VS{2}Вбив же Якова, брата Йоанового, мечем,

\VS{3}а видївши, що се подобаєть ся Жидам, постановив схопити й Петра. (Були ж днї опрісноків.)

\VS{4}І схопивши його, посадив у темницю, передавши чотиром четверицям воїнів стерегти його, задумавши після пасхи вивести його перед народ.

\VS{5}Стережено ж Петра в темницї; церква ж без перестану молилась Богу за него.

\VS{6}Як же мав його вивести Ірод, спав тієї ночи Петр між двома воїнами, скований двома залїзами; а сторожі перед дверима стерегли темницї.

\VS{7}І ось ангел Господень став перед ним, і сьвітло засияло в будинку; торкнувши ж у бік Петра, підвів його, говорячи: Уставай боржій. І поспадали кайдани з рук його.

\VS{8}І рече ангел до него: Підпережись та підвяжи постоли твої. Зробив же так. І рече йому: Надїнь одежу твою, та йди за мною.

\VS{9}І, вийшовши, пійшов слїдом за ним, і не знав, що се правда, що сталось через ангела; думав же, що видїннє бачить.

\VS{10}Минувши ж перву сторожу й другу, прийшли до залїзних воріт, що вели в город, котрі самі собою відчинились їм; і вийшовши пройшли одну улицю, і зараз відступив ангел від него.

\VS{11}І, прийшовши Петр до себе, рече: Тепер знаю справдї, що післав Господь ангела свого, і вирвав мене з руки Іродової і від усього дожидання народу Жидівського.

\VS{12}І зміркувавши, прийшов до хати Мариї, матери Йоана, званого Марком, де многі зібрались і молились.

\VS{13}Як же постукав Петр у сїнешні двері, вийшла послухати дївчина, на ймя Рода;

\VS{14}і, пізнавши голос Петра, з радощів не відчинила дверей, а вбігши, сповістила, що Петр стоїть під дверима.

\VS{15}Вони ж сказали до неї: Збожеволїла єси. Вона ж таки говорила, що се так. Вони ж казали: Се ангел його.

\VS{16}Петр же не перестав стукати; відчинивши ж, увидїли його, та й здивувались.

\VS{17}Махнувши ж їм рукою, щоб мовчали, оповів їм, як Господь вивів його з темницї. Рече ж: Сповістїть Якова та братів про се. І, вийшовши, пійшов у друге місце.

\VS{18}Скоро ж настав день, зробивсь немалий переполох між воїнами, що стало ся з Петром.

\VS{19}Ірод же, пошукавши його, й не знайшовши, судив сторожів, та й звелїв покарати їх. І перейшовши з Юдеї в Кисарию, жив (там).

\VS{20}Лютував же Ірод на Тирян та на Сидонян. Прийшовши ж однодушно до него, й приєднавши Бласта, царського постельника, просили примирря; бо земля їх живилась од царської.

\VS{21}Призначеного ж дня Ірод, одігшись у царські шати і сївши на престолї, промовляв до них:

\VS{22}Народ же покликував: Голос Бога, а не чоловіка!

\VS{23}Зараз же поразив його ангел Господень за те, що не віддав слави Богу; і зʼїли його черви, і вмер.

\VS{24}Слово ж Боже росло і множилось.

\VS{25}Варнава ж та Савло вернулись із Єрусалиму, сповнивши службу, і взявши з собою Йоана, званого Марком.




\par }\Chap{13}{\PP \VerseOne{1}Були ж у церкві, що була в Антиохиї, деякі пророки та вчителї: Варнава та Симеон, званий Нигером, та Лукий Киринейський, та Манаіл, зрощений з Іродом четверовластником, та Савло.

\VS{2}Як же служили Господеві та постили, рече Дух сьвятий: Відлучіть менї Варнаву та Савла на дїло, до котрого покликав я їх.

\VS{3}Тодї вони, попостивши та помолившись і положивши руки на них, відпустили їх.

\VS{4}Вони ж, послані від Духа сьвятого, прийшли у Селевкию, а звідтіля відплили в Кипр.

\VS{5}І, бувши в Саламинї, проповідували слово Боже по школах Жидівських; мали ж і Йоана за слугу.

\VS{6}Пройшовши ж остров аж до Пафи, знайшли одного чарівника, Жидівського лжепророка, на ймя Вар-Ісуса,

\VS{7}котрий був у старости Сергія Павла, чоловіка розумного. Сей, покликавши Варнаву та Савла, бажав слухати слово Боже.

\VS{8}Противив ся ж їм Єлима чарівник (так бо перекладаєть ся імя його), шукаючи одвернути старосту од віри.

\VS{9}Савло ж, — (він же) й Павел, сповнившись сьвятим Духом, і подивившись на него,

\VS{10}сказав: Ой ти, повний усякого підступу і всякого зла, сину дияволів, вороже всякої правди! чи (нїколи) не перестанеш розвертати праві дороги Господнї?

\VS{11}Оце ж рука Господня на тебе, й будеш слїпий, і не бачити меш сонця до часу. І зараз обняв його туман і темрява й слоняючись (мацяючи) шукав, хто б його провів за руку.

\VS{12}Тодї видївши староста, що сталось, увірував, дивуючись наукою Господньою.

\VS{13}Пустивши ся ж із Пафи ті, що круг Павла, прийшли в Пергию Панфилську; Йоан же, відлучившись від них, вернувсь у Єрусалим.

\VS{14}Вони ж, перейшовши з Пергиї, прибули в Антиохию Писидийську, і ввійшовши в школу субітнього дня, посїдали.

\VS{15}Як же прочитано з закону та пророків, післала старшина шкільна до них, говорячи: Мужі брати, коли маєте слово утїшення до людей, то промовте.

\VS{16}Вставши ж Павел і повівши рукою, рече: Мужі Ізраїлські і богобоязливі, слухайте:

\VS{17}Бог народу Ізраїлського вибрав отцїв наших, і підняв угору народ, як був він захожим у землї Єгипецькій, і рамям високим вивів їх з неї.

\VS{18}І до сорока лїт годував їх у пустинї.

\VS{19}А зруйнувавши сїм народів у землї Канаанській, попаював їм землю їх.

\VS{20}А після сього лїт з чотириста й пятьдесять давав (їм) суддїв до Самуїла пророка.

\VS{21}А потім забажали вони царя, і дав їм Бог Саула, сина Кисового, чоловіка з роду Беняминового, на сорок лїт.

\VS{22}А відсунувши його, підняв їм Давида за царя, котрому сьвідкуючи, рече: Знайшов я Давида сина Єссеєвого, чоловіка по серцю моєму, котрий вчинить усю волю мою.

\VS{23}Із його ж насїння підняв Бог по обітуванню Ізраїлеві Спасителя Ісуса,

\VS{24}перед котрого приходом проповідував Йоан хрещеннє покаяння всьому народові Ізраїлевому.

\VS{25}Сповнивши ж Йоан путь свій, рече: Хто я, думаєте ви? Се не я. А ось іде за мною, котрому я недостоєн обувє ніг розвязати.

\VS{26}Мужі брати, синове роду Авраамового, і всї богобоязливі між вами, вам слово спасення сього послано.

\VS{27}Ті бо, що жили в Єрусалимі, і князї їх, не зрозумівши сього і голосів пророчих, читаних що-суботи, сповнили їх, осудивши Його,

\VS{28}і, не знайшовши нїякої вини смерти, просили Пилата убити Його.

\VS{29}Як же скінчилось усе, що про Него писано, знявши з дерева, положили у гробі;

\VS{30}Бог же воскресив Його з мертвих.

\VS{31}Многі днї являв ся Він тим, що поприходили з Ним з Галилеї в Єрусалим; вони сьвідки Його перед людьми.

\VS{32}А ми вам благовіствуємо обітуваннє, дане отцям,

\VS{33}що його Бог сповнив нам, дїтям їх, піднявши Ісуса, як і в другій псальмі написано: Син мій єси Ти; я сьогоднї родив Тебе.

\VS{34}А що воскресив Його з мертвих, так, що більш не вернеть ся на зотлїннє, то так глаголав: дам вам сьвятий Давидів завіт.

\VS{35}Тим і в иншій (псальмі) глаголе: Не даси Сьвятому твоєму видїти зотлїння.

\VS{36}Давид бо, послуживши своєму родові, Божою волею уснув, і положено його до батьків його, і ввидїв зотлїннє;

\VS{37}Той же, що Його Бог підняв, не видїв зотлїння.

\VS{38}Відоме ж нехай буде вам, мужі брати, що через Него вам прощеннє гріхів проповідуєть ся;

\VS{39}і від чого не могли ви у законї Мойсейовім оправдити ся, у Тому всякий віруючий оправдуєть ся.

\VS{40}Гледїть же, щоб не прийшло на вас те, що сказано в пророків:

\VS{41}Дивіть ся, гордівники, та дивуйтесь, та й пощезайте, бо дїло роблю я в днї ваші, дїло, котрому не увірили б, коли б хто розказував вам.

\VS{42}Як же виходили вони з школи, просили їх погане, щоб і другої суботи говорили слова сї.

\VS{43}Як же розійшлась школа, тодї многі з Жидів і побожних нововірцїв ішли слїдом за Павлом та Варнавою, котрі, розмовляючи з ними, напоминали їх, щоб пробували в благодатї Божій.

\VS{44}А другої суботи мало не ввесь город зібрав ся слухати слово Боже.

\VS{45}Видївши ж Жиди народ, сповнились завистю, і перечили речам Павла та хулили.

\VS{46}Озвавшись Павел та Варнава, сказали сьміливо: До вас треба було перше промовити слово Боже; коли ж відкинули ви його і вважаєте себе за недостойних життя вічнього, то ось обертаємось до поган.

\VS{47}Так бо заповів нам Господь: Я поставив тебе сьвітлом поганам, щоб був ти на спасеннє до краю землї.

\VS{48}Слухаючи ж погане, зрадїли, і прославляли слово Господнє, і увірували, скільки було їх призначено до вічнього життя.

\VS{49}Розносило ся ж слово Боже по всїй тій сторонї.

\VS{50}Жиди ж наустили побожних та поважних жінок і перших у городї, і підняли гоненнє на Павла та Варнаву, та й вигнали їх із гряниць своїх.

\VS{51}Вони ж обтрусивши порох од ніг своїх на них, пійшли в Іконию.

\VS{52}Ученики ж сповнились радощами та сьвятим Духом.




\par }\Chap{14}{\PP \VerseOne{1}Стало ся ж в Ікониї, увійшли вони вкупі в Жидівську школу, і промовляли так, що увірувало велике множество і Жидів і Єленян.

\VS{2}Невірні ж Жиди підіймали й озлобляли душі поган на братів.

\VS{3}Доволї ж часу пробували вони, одважно промовляючи про Господа, що сьвідкував словом благодати своєї, і давав, щоб ознаки та чудеса робились руками їх.

\VS{4}Та роздїлилась громада городська, і одні були з Жидами, а другі з апостолами.

\VS{5}Як же підняв ся заколот поган та Жидів з князями їх, щоб зневажати і покаменувати їх,

\VS{6}вони довідавшись, повтїкали в городи Ликаонські, Листру та Дервию, і в околицю,

\VS{7}і там благовіствували.

\VS{8}А один чоловік у Листрі сидїв нездужавши ногами, кривий бувши від утроби матери своєї, котрий нїколи не ходив.

\VS{9}Сей слухав, як Павел говорив; а той подививсь на него і, постерігши, що має віру, щоб одужати,

\VS{10}рече голосом великим: Стань просто на ноги твої. І підскочив і ходив.

\VS{11}Народ же, видївши, що зробив Павел, підняв голос свій, говорячи по ликаонськи: Боги, уподобившись людям, зійшли до нас.

\VS{12}Назвали ж Варнаву Зевесом, а Павла Гермесом; бо він був проводирем слова.

\VS{13}Жерець же (ідола) Зевеса, що був перед городом їх, привівши воли з вінками до воріт, хотїв зробити посьвят разом з народом.

\VS{14}Почувши ж апостоли Варнава та Павел, роздерли одежу свою, і вбігли, покликуючи, між народ,

\VS{15}і глаголали: Мужі, на що се робите? Ми такі ж люде, як ви; благовіствуємо вам, щоб від сих дурниць навернулись до Бога живого, що сотворив небо, і землю, і море, і все, що є в них.

\VS{16}Він у минувші часи попустив усїм поганам ходити дорогами їх.

\VS{17}Тільки ж не оставляв себе без сьвідчення, роблячи добро: даючи дощі з неба й пори вроджайні, та сповняючи їжею й радощами серця наші.

\VS{18}І, се говорячи, ледве впинили народ, щоб не приносили їм посьвяту.

\VS{19}Прийшли ж з Антиохиї та Ікониї Жиди, і наустивши народ, і вкаменувавши Павла, виволїкли геть з города, думаючи, що він умер.

\VS{20}Як же обступили його ученики, уставши ввійшов у город, а назавтра вийшов з Варнавою в Дервию.

\VS{21}І благовіствувавши городу сьому, і навчивши многих, вернулись вони в Листру, і Іконию, і Антиохию,

\VS{22}укріпляючи душі учеників, благаючи пробувати у вірі, і що многими муками треба нам увійти в царство Боже.

\VS{23}Рукоположивши ж їм пресвитерів по церквах і помолившись з постом, передали їх Господеві, в котрого увірували.

\VS{24}І, перейшовши Писидию, прийшли в Памфилию.

\VS{25}А глаголавши в Пергиї слово, прийшли в Аталию,

\VS{26}а з відсіля поплили в Антиохию, звідкіля були передані благодатї Божій на дїло, котре сповнили.

\VS{27}Прибувши ж та зібравши церкву, оповідали все, що зробив Бог з ними, і як Він відчинив поганам двері віри.

\VS{28}Пробували ж там час немалий з учениками.




\par }\Chap{15}{\PP \VerseOne{1}І, поприходивши деякі з Юдеї, навчали братів: що коли не обріжетесь по звичаю Мойсейовому, не можете спасти ся.

\VS{2}Як же почав ся спір і немале змаганнє Павла та Варнави з ними, то постановили, щоб Павел та Варнава і деякі инші з них пійшли до апостолів та старших у Єрусалим ради сього питання.

\VS{3}Вони ж, послані від церкви, проходили Финикию та Самарию, оповідуючи про наверненнє поган; і зробили великі радощі всїм братам.

\VS{4}Прийшовши ж у Єрусалим, прийняті були від церкви і апостолів і старших, і сповістили про все, що Бог з ними зробив.

\VS{5}Устали ж деякі з єресї Фарисейської, що увірували, кажучи, що треба обрізати їх та наказати, щоб хоронили закон Мойсеїв.

\VS{6}І зібрались апостоли та старші вглянути в сю річ.

\VS{7}Як же постало велике змаганнє, вставши Петр, рече до них: Мужі брати, ви знаєте, що з давнїх днїв Бог між нами вибрав мене, щоб через мої уста погане чули слово благовістя, та й увірували.

\VS{8}І Бог, що знає серця, сьвідкував їм, давши їм Духа сьвятого, як нам,

\VS{9}і не розріжнив нїчого між нами й ними, вірою очистивши серця їх.

\VS{10}Тепер же чого спокушуєте Бога, щоб наложив ярмо на шию ученикам, котрого нї батьки наші, нї ми не здолїли носити.

\VS{11}Нї віруємо, що благодаттю Господа Ісуса Христа спасемось, яко ж і вони.

\VS{12}Умовкла ж уся громада, й слухала, як Варнава та Павел оповідували про ознаки та чудеса, що зробив Бог через них між поганами.

\VS{13}Як же вмовкли вони, озвав ся Яков, говорячи: Мужі брати, вислухайте мене.

\VS{14}Симон оповів, як Бог перше зглянув ся, щоб з поган прийняти людей в імя своє.

\VS{15}З сим сходять ся слова пророчі, яко ж писано:

\VS{16}Після сього знов верну ся, і збудую намет Давидів, що впав, і руїни його збудую знов і поставлю його,

\VS{17}щоб остальні з людей шукали Господа, і всї народи, на котрих призвано імя моє, глаголе Господь, що робить оце все.

\VS{18}Звісні од віку Богові всї дїла Його.

\VS{19}То ж суджу, що не треба тим докучати, которі від поган обернулись до Бога;

\VS{20}а написати їм, нехай удержують ся від ідолських гидот, та блуду, та давленого, та крови.

\VS{21}Мойсей бо від стародавнїх родів має проповідуючих його по городах, і читаний по школах що-суботи.

\VS{22}Зволили тодї апостоли і старші і вся церква вибраних мужів з між себе післати в Антиохию з Павлом та Варнавою: Юду, названого Варсавою, та Силу, мужів-проводирів між братами,

\VS{23}написавши через руки їх так: Апостоли та старші і брати — братам з поган, що в Антиохиї, і Сириї і Киликиї, радуйте ся.

\VS{24}Яко ж чули ми, що деякі з між нас вийшовши, потрівожили вас словами і захитали душі ваші, говорячи, щоб обрізувались та хоронили закон, чого ми їм не наказували;

\VS{25}то зволилось нам, зібравшим ся однодушно вибраних мужів післати до вас з любими нашими Варнавою та Павлом,

\VS{26}людьми, що віддавали душі свої за імя Господа нашого Ісуса Христа.

\VS{27}Післали ми оце Юду та Силу, котрі й самі розкажуть про те словом.

\VS{28}Зволилось бо сьвятому Духу та й нам, нїякої тяготи більш не накладувати вам, опріч сього конечного:

\VS{29}щоб удержувались від жертів ідолам, та крови, та давленого, та блуду. Від чого оберегаючи себе, добре робити мете. Бувайте здорові.

\VS{30}Послані ж прийшли в Антиохию і, зібравши громаду, подали посланнє.

\VS{31}Прочитавши ж (ті), зрадїли від сього потїшення.

\VS{32}Юда ж та Сила, будучи самі пророками, многими словами втїшали братів і утверджували.

\VS{33}Пробувши ж (там якийсь) час, відпущені були з упокоєм од братів до апостолів.

\VS{34}Зволив же Сила зостатись там.

\VS{35}Павел же та Варнава пробували в Антиохиї, навчаючи та благовіствуючи слово Господнє з многими иншими.

\VS{36}По кількох же днях рече Павел до Варнави: Вернувшись одвідаємо братів наших по всїх городах, де проповідували ми слово Господнє, як вони мають ся.

\VS{37}Варнава ж раяв узяти з собою Йоана, званого Марком.

\VS{38}Павло ж не удостоїв брати з собою того, хто одлучивсь од них з Памфилиї, і не пійшов з ними на дїло.

\VS{39}Постала ж ріжниця, так, що вони розлучились між собою; і Варнава, взявши Марка, поплив у Кипр,

\VS{40}Павел же, вибравши Силу, пійшов, переданий благодатї Божій від братів,

\VS{41}і проходив Сирию і Киликию, утверджаючи церкви.




\par }\Chap{16}{\PP \VerseOne{1}Прийшов же у Дервию та в Листру; і ось був там один ученик, на ймя Тимотей, син однієї жінки, вірної Жидівки, батька ж Грека,

\VS{2}що мав добру славу між братами у Листрі та Ікониї.

\VS{3}Сього схотїв Павел узяти з собою; і взявши обрізав його задля Жидів, що були в тих місцях; знали бо всї батька його, що був Грек.

\VS{4}Як же проходили городи, передавали їм хоронити устави, постановлені від апостолів та старших, що в Єрусалимі.

\VS{5}Церкви ж утверджувались у вірі, і прибували числом що-дня.

\VS{6}Як же пройшли Фригию та Галацьку сторону, заборонив їм сьвятий Дух промовляти слово в Азиї.

\VS{7}Прийшовши ж в Мисию, поривались ійти в Витинию, і не пустив їх Дух.

\VS{8}Перейшовши ж Мисию, прийшли в Трояду.

\VS{9}І явилось уночі видїннє Павлу: стояв один чоловік Македонець, благаючи його й говорячи: Прийшовши в Македонию, поможи нам.

\VS{10}Як же видїннє увидїв, забажали ми зараз іти в Македонию, зрозумівши, що Господь покликав нас благовіствувати їм.

\VS{11}Пустившись тодї з Трояди, приспіли ми в Самотракию, другого ж дня в Неаполь,

\VS{12}а звідтіля в Филипи, котрий єсть первий город тієї части Македониї, — осада. Пробували ж ми в сьому городї кілька днїв.

\VS{13}А субітнього дня вийшли геть з города над річку, де бувало звичайно моленнє, і посїдавши говорили до жінок, що посходились.

\VS{14}І слухала нас одна жінка, на ймя Лидия, купчиха кармазином, із города Тиятирського, що шанувала Бога; їй же Господь відчинив серце уважати на глаголане від Павла.

\VS{15}Як же охрестилась вона і дім її, благала, говорячи: Коли ви судили мене, що я вірна Господеві, то, ввійшовши в господу мою, пробувайте. І присилувала нас.

\VS{16}Стало ся ж, як ми йшли на молитву, зустріла нас одна дївчина, що мала духа віщого, і котра заробіток великий давала панам своїм, ворожачи.

\VS{17}Ся, йдучи слїдом за Павлом та за нами, покликувала, кажучи: Сї люде — слуги Вишнього Бога, що звіщають нам дорогу спасення.

\VS{18}Робила ж се многі днї. Далїй Павел, розсердившись і обернувшись, рече духові: Повелїваю тобі імям Ісуса Христа, вийди з неї. І вийшов тієї ж години.

\VS{19}Видївши ж пани її, що пропала надїя заробітку їх, схопивши Павла та Силу, потягли їх на майдан до князїв.

\VS{20}І привівши їх до воївод, казали: Сї люде вельми трівожать город наш, бувши Жидами,

\VS{21}і навчають звичаїв, котрих не годить ся нам приймати, анї робити, бувши Римлянами.

\VS{22}І встав народ проти них, а воїводи, роздерши одежу їх, звелїли бити їх.

\VS{23}І завдавши їм багато ран, повкидали в темницю, звелївши темничнику пильно стерегти їх

\VS{24}Котрий прийнявши такий наказ, повкидав їх у саму середню темницю і позабивав ноги їх у колоду.

\VS{25}О півночі Павел та Сила молившись славили Бога піснею, і чули їх вязники.

\VS{26}Нараз став ся великий трус, так що аж підвалини в вязницї захитались; і повідчинялись зараз усї двері, і поспадали кайдани з усїх.

\VS{27}Прокинувши ся ж темничник од сну, та побачивши відчинені двері темницї, вийнявши меч, хотїв себе вбити, думаючи, що повтїкали вязники.

\VS{28}Покликнув же голосом великим Павел, говорячи: Не роби собі нїчого лихого, всї бо ми тут.

\VS{29}Попросивши ж сьвітла, вбіг трусячись, і припав до Павла та Сили,

\VS{30}а, вивівши їх геть, каже: Добродїї, що менї робити, щоб спастись?

\VS{31}Вони ж рекли: Віруй в Господа Ісуса Христа, то спасеш ся ти і дім твій.

\VS{32}І глаголали йому слово Господнє, і всїм, що в дому його.

\VS{33}І, взявши їх тієї ж нічної години, пообмивав рани, та й охрестив ся сам і всї його зараз.

\VS{34}І, повівши їх у господу свою, заставив перед ними стіл, і веселив ся з усїм домом, увірувавши в Бога.

\VS{35}Як же настав день, прислали воїводи паличників, кажучи: Відпусти людей сих.

\VS{36}Звістив же темничник про сї слова Павла, що прислали воїводи, щоб відпустити вас;

\VS{37}Павел же рече: Бивши нас прилюдно неосуджених людей римських, повкидали в темницю, а тепер потай нас виганяють? Нї бо, а нехай самі, прийшовши, виведуть нас.

\VS{38}Звістили ж воїводам паличники слова сї; і перелякались, почувши, що вони Римляне.

\VS{39}І прийшовши благали їх, і вивівши просили, щоб вийшли з города.

\VS{40}І, вийшовши вони з темницї, прийшли до Лидиї, і, побачивши братів, утїшили їх, та й пійшли.




\par }\Chap{17}{\PP \VerseOne{1}Перейшовши ж Амфиполь та Аполонию, прийшли в Солунь, де була школа Жидівська.

\VS{2}По звичаю ж своєму, ввійшовши до них Павел, три суботи розмовляв з ними з писання,

\VS{3}виказуючи і доводячи, що треба було Христу постраждати і воскреснути з мертвих, і що се Христос Ісус, котрого я звіщаю вам.

\VS{4}І деякі з них увірували, та й пристали до Павла та Сили, і побожних Єленян велике множество і жінок значних немало.

\VS{5}Завидуючи невірні Жиди, і назбиравши гультяїв, якихсь поганих людей, і зібравши купу, збунтували народ, і напавши на хату Ясонову, шукали їх, щоб вивести перед народ.

\VS{6}Не знайшовши ж їх, поволокли Ясона та кілька братів до городської старшини, гукаючи: Ті, що заколотили вселенну, і сюди поприходили;

\VS{7}Ясон прийняв їх; і всї вони йдуть проти уставів кесаревих, говорячи, що єсть иншій цар, Ісус.

\VS{8}Стрівожили ж вони народ і городську старшину, що чули се.

\VS{9}І взявши поруку у Ясона і в инших, відпустили їх.

\VS{10}Брати ж зараз уночі вислали Павла та Силу у Верию. Прибувши вони (туди), прийшли в Жидівську школу.

\VS{11}Сї ж були благороднїщі від тих, що в Солунї; вони прийняли слово з великою охотою, що-дня розбираючи писаннє, чи так воно є.

\VS{12}Многі ж з них увірували, і з Єленських жінок поважних і з чоловіків не мало.

\VS{13}Як же довідались ті, що з Солуня Жиди, що і в Вериї проповідуєть ся від Павла слово Боже, то прийшли й сюди, бунтуючи народ.

\VS{14}Зараз же післали тодї брати Павла, щоб йшов нїби над море, а Сила та Тимотей зостались.

\VS{15}Ті, що провожали Павла, провели його аж до Атин, і, прийнявши наказ до Сили та Тимотея, щоб як найборжій прийшли до него, пійшли.

\VS{16}Як же дожидав їх Павел в Атинах, кипів дух його в йому, бачивши город, одданий ідольству.

\VS{17}Розмовляв же в школї з Жидами та з побожними, та й на торгу що-дня з тими, з ким довело ся.

\VS{18}Деякі ж з философів Епикуреїв та Стоіків змагали ся з ним; і одні казали: Що хоче сей балакайло сказати? инші ж: Здаєть ся, буде проповідником чужих богів, — бо благовіствував їм Ісуса та воскресеннє.

\VS{19}І, схопивши його, повели в Ареопаг, говорячи: Чи можемо знати, що се ти за нову таку науку проповідуєш?

\VS{20}Чуже бо щось вносиш в уші наші; то хочемо знати, що воно має бути.

\VS{21}Усї бо Атиняне і захожі чужоземцї нї про що инше не дбали, як говорити або слухати що нове.

\VS{22}Ставши ж Павел посерединї Ареопага, рече: Мужі Атиняне, по всьому виджу, що ви вельми побожні.

\VS{23}Бо, ходячи та дивлячись на божницї ваші, знайшов я жертівню, на котрій написано: Невідомому Богу. Кому ж ви, не відаючи, поклоняєтесь, того я проповідую вам.

\VS{24}Бог, що сотворив сьвіт і все в йому, сей неба і землї Господь, не в рукотворних храмах домує,

\VS{25}нї від рук чоловічих служеннє приймає, дознаючи нужду в чому; сам бо дає всїм життє, і диханнє, і все;

\VS{26}і зробив з однієї крови ввесь рід чоловічий, щоб жили на всему лицї землї, відграничивши наперед призначені часи і границї домування їх,

\VS{27}щоб шукали Господа, чей намацяють Його та знайдуть, хоч недалеко (Він) від кожного з нас.

\VS{28}Ним бо живемо й двигаємось, і єсьмо, як і деякі з ваших поетів мовляли: Його бо й рід ми.

\VS{29}Бувши ж оце Божим родом, не мусимо думати, що Божество похоже на золото, або на камінь, різьбу, іскуства і видумки чоловічої.

\VS{30}От же не вважаючи на часи незнання, Бог тепер повелїває всїм людям усюди каятись;

\VS{31}бо призначив день, в котрий судити ме вселенну правдою через Чоловіка, котрого наперед постановив, подаючи певноту всїм, воскресивши Його з мертвих.

\VS{32}Чуючи про воскресеннє мертвих, деякі сьміялись, инші ж казали: Послухаємо тебе знов про се.

\VS{33}І так Павел пійшов з посеред них.

\VS{34}Деякі ж люде, приставши до него, увірували, між котрими і Дионисий Ареопагит, і жінка на ймя Дамара, і инші з ними.




\par }\Chap{18}{\PP \VerseOne{1}Після сього, покинувши Павел Атини, прийшов у Коринт,

\VS{2}І, знайшовши одного Жидовина, на ймя Авкилу, родом Понтянина, тільки що прибувшого з Італиї, і Прискилу, жінку його (бо Клавдий повелїв, щоб усї Жиди вийшли з Риму), прийшов до них.

\VS{3}А, бувши одного з ними ремесла, пробував у них і робив; були бо наметники по ремеслу.

\VS{4}І розмовляв що-суботи в школї, і пересьвідчував Жидів і Єленян.

\VS{5}Як же прийшов з Македониї Сила та Тимотей, був Павел спонукуваний духом, сьвідкуючи Жидам про Христа Ісуса.

\VS{6}Як же противились вони і хулили, струснувши він одежу, рече до них: кров ваша на голови ваші; я чистий; від нинї між погане йду.

\VS{7}І, пійшовши звідтіля, прийшов у господу одного, на ймя Юста, що поклоняв ся Богу, котрого господа була обіч школи.

\VS{8}Крисп же, шкільний старшина, увірував у Господа з усїм домом своїм, і многі з Коринтян, почувши, увірували, та й охрестились.

\VS{9}Рече ж Господь у нічному видїнню Павлу:
{\WJ{Не бійся, тільки говори й не мовчи:}}

\VS{10}{\WJ{бо я з тобою, і нїхто не одважить ся тобі нїчого лихого заподїяти; бо в мене багато людей у сьому городї.}}

\VS{11}І пробував там рік і шість місяцїв, навчаючи між ними слова Божого.

\VS{12}Як же старостував Галион в Ахаї, напали однодушно Жиди на Павла, та й повели його перед суд,

\VS{13}говорячи, що він намовляє людей проти закону шанувати Бога.

\VS{14}Як же хотїв Павел одкрити уста, каже Галион до Жидів: Жидове, коли б (тут була) кривда яка, або лихе дїло, вислухав би я вас (до слова).

\VS{15}Коли ж (тут) питаннє про слово, та імена, та про закон ваш, то гледїть самі; суддею бо сього не хочу бути.

\VS{16}Та й повиганяв їх із судища.

\VS{17}Тодї всї Єленяне, взявши Состена, шкільного старшину, били його перед судищем; та Галионові було про те байдуже.

\VS{18}Павел же, пробувши там ще доволї днїв, попрощавшись із братами, поплив у Сирию (а з ним Прискила й Авкила), остригши голову в Кинхреях; бо зробив був обітницю.

\VS{19}Прибувши ж у Єфес, зоставив тих там, сам же, ввійшовши в школу, розмовляв з Жидами.

\VS{20}Як же просили його, щоб довший час побув у них, не зволив,

\VS{21}а попрощав ся з ними, говорячи: Притьмом мушу сьвято, що надходить, сьвяткувати в Єрусалимі; та вернусь знов до вас, коли буде воля Божа. І поплив з Єфесу.

\VS{22}А прибувши в Кесарию, вступив (до Єрусалиму), і привитавши церкву, пійшов ув Антиохию.

\VS{23}І, пробувши тут час якийсь, вийшов, проходячи рядом Галацьку сторону та Фригию, і утверджуючи всїх учеників.

\VS{24}Один же Жидовин, на ймя Аполос, родом Александриєць, чоловік вимовний і сильний у писаннях, прийшов у Єфес.

\VS{25}Сей був наставлений на путь Господень, і палаючи духом, промовляв і навчав пильно про Господа, знаючи тільки про хрещеннє Йоанове.

\VS{26}І почав одважно говорити в школї. Слухаючи ж його Авкила та Прискила, прийняли його, і виложили йому доладнїщ путь Господень.

\VS{27}Як же захотїв він перейти в Ахаю, писали брати ученикам, напоминаючи прийняти його; а він прибувши, много помагав тим, що увірували благодаттю;

\VS{28}сильно бо обличав Жидів прилюдно, доводячи писаннями, що Ісус єсть Христос.




\par }\Chap{19}{\PP \VerseOne{1}Стало ся ж, як був Аполос у Коринтї, пройшовши Павел верхні сторони, прибув у Єфес, і, знайшовши деяких учеників,

\VS{2}рече до них: Чи прийняли ви Духа сьвятого, увірувавши? Вони ж сказали йому: Ба й не чували, чи є Дух сьвятий.

\VS{3}І рече до них: У що ж ви хрестились? Вони ж казали: В Йоанове хрещеннє.

\VS{4}Рече ж Павел: Йоан хрестив хрещеннєм покаяння, глаголючи людям, щоб у Грядущого за ним вірували, се єсть в Христа Ісуса.

\VS{5}Почувши ж се, хрестились в імя Господа Ісуса.

\VS{6}І, як положив на них Павел руки, зійшов Дух сьвятий на них, і заговорили мовами, і пророкували.

\VS{7}Було ж усїх до дванайцяти чоловік.

\VS{8}Увійшовши ж у школу, промовляв одважно три місяцї, розмовляючи і доводячи про царство Боже.

\VS{9}Як же деякі закаменїли, й не слухали, злословлячи путь (Господень) перед народом, відступив од них і відлучив учеників, та й що-дня розмовляв в школї одного Тирана.

\VS{10}Се дїялось два роки, так що всї, що проживали в Азиї, слухали слово Господа Ісуса, — Жиди й Єленяне.

\VS{11}І не малі чудеса робив Бог руками Павловими,

\VS{12}так що на недужих вкладали з тїла його хустки або рушники, й покидали їх недуги, й злі духи виходили з них.

\VS{13}Почали ж деякі з тиняючих ся Жидів-заклинателїв іменувати над маючими духів лукавих імя Господа Ісуса, говорячи: Заклинаємо вас Ісусом, котрого Павел проповідує.

\VS{14}Було ж якихсь сїм синів Скеви Жидовина архиєрея, що се робили.

\VS{15}Та дух лукавий озвавшись, казав: Ісуса знаю, і Павла знаю; ви ж хто такі?

\VS{16}І кинувсь на них чоловік, що в йому був дух лукавий, і, опанувавши їх, подужав їх так, що нагі й зранені повтїкали з того дому.

\VS{17}Стало ся ж се відоме всїм Жидам і Єленянам, що жили в Єфесї; і попав страх на всїх їх, і величано імя Господа Ісуса.

\VS{18}І многі з вірних приходили, і визнавали, і виявляли учинки свої.

\VS{19}Доволї ж багато з тих, що робили чари, позносивши книги свої, попалили перед усїма; і злїчено цїну їх, і налїчено пятьдесять тисяч срібняків.

\VS{20}Так потужно росло слово Господнє і укріплялось.

\VS{21}Як же се сповнилось, постановив Павел у дусї, пройшовши через Македонию та Ахаю, ійти в Єрусалим, говорячи, що, побувши там, мушу й Рим побачити.

\VS{22}Піславши ж у Македонию двох послугуючих йому, Тимотея та Єраста, сам пробув (який ся) час ув Азиї.

\VS{23}Стала ся ж часу того немала трівога про Господень путь.

\VS{24}Один бо, на ймя Димитрий, золотар, що робив срібні храми Артемиди, давав ремесникам немалий заробіток.

\VS{25}Зібравши їх і инших сього дїла робітників, каже: Люде, ви знаєте, що з сього заробітку прожиток наш;

\VS{26}та бачите й чуєте, що не то в Єфесї, а мало не по всїй Азиї сей Павел, пересьвідчивши, одвернув багато народу, говорячи, що нема богів рукотворних.

\VS{27}І не тільки се ремеслу нашому грозить, прийти в упадок, та щоб і храм великої богинї Артемиди не обернувсь у нїщо, і не пропало величчє тієї, котрій вся Азия і вселенна покланяєть ся.

\VS{28}Вислухавши се і сповнившись гнївом, закричали, говорячи: Велика Артемида Єфеська!

\VS{29}І ввесь город був повен заколоту; і кинулись однодушно до театру, схопивши Гайя та Аристарха, Македонян, подорожнїх товаришів Павлових.

\VS{30}Як же хотїв Павел увійти між народ, не пустили його ученики.

\VS{31}І деякі з Азийської старшини, бувши йому приятелями, піславши до него, благали, щоб не йшов до театру.

\VS{32}Инші ж що инше гукали; була бо громада заколочена, і більша з них (часть) не знала, чого посходились.

\VS{33}З народу ж вивели Александра, і Жиди попихали його наперед. Александр же, махнувши рукою, хотїв був оправдуватись перед народом.

\VS{34}Як же довідались, що він Жидовин, то всї гукали в один голос годин зо дві: Велика Артемида Єфеська!

\VS{35}Утихомиривши ж писар народ, каже: Мужі Єфеські, що б то був за чоловік, котрий не знав би, що город Єфес шануватель великої богинї Артемиди і Диопета!

\VS{36}А коли нїчого проти сього не можна сказати, то треба вам угамуватись і нїчого нерозважно не робити.

\VS{37}Привели бо ви чоловіків сих, що нї сьвятого не крали, нї богинї вашої не хулили.

\VS{38}Коли ж Димитрий та ремісники що з ним, мають з ким справу, то (на се) суддї судять і є старости; нехай позивають один одного.

\VS{39}А коли чого иншого допевняєтесь, то у законному зборі розсудить ся.

\VS{40}Бо ще опасуємось, щоб не обвинувачено нас за сегоднїшню бучу, не маючи жадної причини, котрою могли б оправдити се збіговище.

\VS{41}І, се промовивши, розпустив громаду.




\par }\Chap{20}{\PP \VerseOne{1}А, як утихомирилась буча, покликав Павел учеників і попрощавшись, вийшов у дорогу до Македониї.

\VS{2}Пройшовши ж ті сторони і напімнувши їх многими словами, прийшов у Грецію.

\VS{3}Поживши ж (там) три місяцї, як засїли на него Жиди, коли хотїв був плисти в Сирию, надумавсь вернутись через Македонию.

\VS{4}Товаришували йому до Азиї Сосипатр Вериєць і Солуняне Аристарх та Секунд, та Гай Дервянин, та Тимотей, і Азияне Тихик та Трофим.

\VS{5}Сї, пійшовши попереду, підождали нас у Троядї.

\VS{6}Ми ж поплили після опрісночних днїв із Филип, та й прибули до них за пять днїв у Трояду, де пробули сїм день.

\VS{7}Первого ж дня в тижнї, як зібрались ученики на ломаннє хлїба, проповідував їм Павел, хотячи вийти назавтра, і продовжив слово до півночи.

\VS{8}Було ж сьвітла много в гірницї, де ми зібрали ся.

\VS{9}Сидїв же один молодець, на ймя Євтих, на вікнї, та й обняв його твердий сон; і, як Павел промовляв много, похилившись зі сну, упав з третього поверху до долу, і підняли його мертвого.

\VS{10}Зійшовши ж Павел у низ, припав до него, й обнявши рече: Не трівожтесь, душа бо його в йому.

\VS{11}Зійшовши ж угору, переломив хлїб, і попоївши, бесїдував богато аж до зорі, та й пійшов.

\VS{12}Привели ж хлопця живого і втішились немало.

\VS{13}Ми ж, прийшовши до корабля, поплили в Асон, хотївши звідтіля взяти Павла, так бо звелїв, хотївши сам ійти пішки.

\VS{14}Як же зійшов ся з нами в Асонї, узявши його, прибули ми в Митилену.

\VS{15}А відпливши звідтіля, причалили ми другого дня проти Хиоса, на другий же день поплили в Самос, та, побувши в Трогилиї, другого дня прийшли в Милет.

\VS{16}Надумавсь бо Павел плисти мимо Єфеса, щоб не гаятись в Азиї, а поспішав, коли можна, щоб йому бути в день пятидесятницї в Єрусалимі.

\VS{17}З Милета ж, піславши в Єфес, прикликав старших церковних.

\VS{18}Як же прийшли до него, рече їм: Ви знаєте з первого дня, як прийшов я в Азию, яким робом пробував я з вами всякого часу,

\VS{19}служачи Господеві з усякою покорою і многими слїзми і спокусами, які прилучали ся менї од Жидівського чигання,

\VS{20}і що я нї від чого корисного не вхиляв ся, щоб не звістити вам і не навчати вас прилюдно і по домам,

\VS{21}сьвідкуючи й Жидам і Єленянам покаяннє перед Богом і віру в Господа нашого Ісуса Христа.

\VS{22}І ось я, звязаний духом, ійду в Єрусалим, не знаючи, що в йому приключить ся менї.

\VS{23}Тільки що Дух сьвятий по городам сьвідкує слово, що кайдани мене та муки ждуть.

\VS{24}Та нї про що я не дбаю, й не дорога менї душа моя, аби з радістю скінчити путь мій і ту службу, що прийняв я од Господа Ісуса, щоб сьвідкувати євангелию благодати Божої.

\VS{25}І тепер ось я знаю, що більш не бачити мете лиця мого ви всї, між котрими ходив я, проповідуючи царство Боже.

\VS{26}Тим я сьвідкую вам сьогоднї, що чистий я від крові всїх.

\VS{27}Бо я не вхилявсь обявляти вам усяку волю Божу.

\VS{28}Тим достерегайте себе і все стадо, в котрому вас Дух сьвятий настановив єпископами, щоб пасти церкву Божу, котру придбав кровю своєю.

\VS{29}Я бо знаю се, що після виходу мого прийдуть вовки хижі між вас, що не пощадять стада.

\VS{30}І з вас самих устануть люде, говорячи розворотне, щоб потягти учеників за собою.

\VS{31}Тим пильнуйте, памятаючи, що три роки ніч і день не переставав я із слїзми напоминати кожного.

\VS{32}А тепер передаю вас, брати, Богові і слову благодати Його, котрим може збудувати вас і дати вам наслїддє між усїма осьвяченими.

\VS{33}Срібла або золота або одежі, — нїчого не жадав я.

\VS{34}Сами ж знаєте, що потребинам моїм і тим, хто бував зо мною, служили оцї руки мої.

\VS{35}У всьому показав я вам, що, так працюючи, треба помагати малосильним і памятати слова Господа Ісуса, що Він глаголав:
{\WJ{Більше щастє давати, нїж приймати.}}

\VS{36}І се промовивши, упав на колїна свої, і моливсь із усїма ними.

\VS{37}Доволї ж було плачу у всїх, і, впавши на шию Павлові, цїлували його,

\VS{38}смуткуючи найбільш про те слово, що промовив, що більш не мають лиця його видїти. І провели його до корабля.




\par }\Chap{21}{\PP \VerseOne{1}Як же сталось, що ми поплили, попрощавшись із ними, то просто верстаючи дорогу, прибули ми в Кон, другого ж дня в Родос, а з відтіля в Патару.

\VS{2}І, знайшовши корабель, що плив у Финикию, сївши, поплили ми.

\VS{3}Зуздрівши Кипр і минувши його лїворуч, поплили ми в Сирию, та й пристали в Тирі; там бо треба було кораблю скинути тягар.

\VS{4}І, знайшовши учеників, пробули ми там сїм день. Вони Павлові казали Духом не йти в Єрусалим.

\VS{5}А як ми скінчили днї, вийшовши пійшли ми; а всї провожали нас із жінками й дїтьми аж за город; і, приклонивши колїна на березї, помолились;

\VS{6}і, попрощавшись один з одним, увійшли в корабель, вони ж вернулись до дому.

\VS{7}Ми ж, скінчивши плаваннє від Тира, пристали в Птоломаїдї, і, привитавши братів, пробули в них один день.

\VS{8}Назавтра ж, вийшовши ті що з Павлом, прибули в Кесарию; і, ввійшовши в господу Филипа благовістника, одного з семи, пробували в него.

\VS{9}Було ж у него четверо дочок дївчат, що пророкували.

\VS{10}Як же пробували там много днїв, прийшов з Юдеї один пророк, на ймя Агав.

\VS{11}І, прийшовши до нас, і взявши пояс Павла, звязавши руки свої і ноги, рече: Так глаголе Дух сьвятий: Чоловіка, чий се пояс, оттак звяжуть у Єрусалимі Жиди, і видадуть у руки поганам.

\VS{12}Як же почули ми се, благали ми й тамешні, щоб не йшов він у Єрусалим.

\VS{13}Озвав ся ж Павел: Що робите, плачучи та рвучи менї серце? я бо не то звязаним бути готов, а й умерти в Єрусалимі за ймя Господа Ісуса.

\VS{14}Як же він не дав себе вговорити, замовкли ми, кажучи: Нехай буде воля Господня.

\VS{15}По тих же днях, налагодившись, пустились у Єрусалим.

\VS{16}Ішли ж з нами й деякі в учеників із Кесариї, і вели одного Мнасона Кипрянина, старого ученика, в котрого б нам оселитись.

\VS{17}Як же прибули в Єрусалим, радо прийняли нас брати.

\VS{18}Назавтра прийшов Павел до Якова, прийшли ж і всї старші.

\VS{19}І, привитавши їх, розказував про все, що зробив Бог між поганами через служеннє його.

\VS{20}Вони ж, вислухавши, прославляли Господа, і рекли йому: Бачиш, брате, скільки тут тисяч Жидів, що увірували, а всї вони ревнителї закону.

\VS{21}Про тебе ж дознались, що ти навчаєш відступлення від закону Мойсейового усїх Жидів між поганами, говорячи, щоб не обрізували дїтей своїх, анї додержували звичаїв.

\VS{22}Що ж тепер (робити)? Конче зійдеть ся купа; прочують бо, що прийшов єси.

\VS{23}Зроби ж оце, що тобі скажемо: Є в нас чотири чоловіки таких, що мають на собі обітницю.

\VS{24}Узявши їх, очистись із ними, та й втрать ся на них, щоб обстригли голови; то й знати муть усї, що чого дознались про тебе, се нїщо, та що й ти ходиш у законї, хоронячи його.

\VS{25}Що ж до увірувавших поган, ми писали, присудивши, щоб такого нїчого вони не додержували, а тільки щоб хоронились ідолської жертви, та крові, та давленого, та блуду.

\VS{26}Тодї Павел, узявши тих чоловіків, і очистившись із ними, увійшов назавтра в сьвятилище, звіщаючи сповненнє днїв очищення, доки принесеть ся за кожного з них принос.

\VS{27}Як же вже мало сїм день скінчитись, Азийські Жиди, побачивши його в сьвятилищі, збунтували ввесь народ, і наложили руки на него,

\VS{28}гукаючи: Мужі Ізраїлеві, помагайте! Се чоловік, що проти народу й закону й місця сього всїх усюди навчає, та що й Єленян увів у сьвятилище, й опоганив сьвяте місце се.

\VS{29}(Видїли бо Трофима Єфесця у городї з ним, про котрого думали, що його увів у сьвятилище Павел.)

\VS{30}І здвигнувсь увесь город, і постало збіговище народу; і взявши Павла, виволїкли з церкви, і зараз зачинили двері.

\VS{31}Та, як хотїли вбити його, дойшла вістка до тисячника роти, що ввесь Єрусалим збунтував ся.

\VS{32}Узявши він зараз воїнів і сотників побіг на них; вони ж, побачивши тисячника та воїнів, перестали бити Павла.

\VS{33}Приступивши ж тисячник узяв його і звелїв закувати в два ланцюги, і питав, хто він такий, і що зробив.

\VS{34}І деякі кричали одно, а инші друге між народом; і, не здолївши довідатись нїчого певного за гуком, звелїв вести його в замок.

\VS{35}Як же дійшов до сходів, то прилучилось, що мало не несли його воїни задля натовпу народу.

\VS{36}Ішло бо за ним множество народу з криком: Страть його!

\VS{37}А, як мали вводити Павла в замок, рече він тисячнику: Чи дозволиш сказати що тобі? Він же каже: Чи вмієш по грецьки?

\VS{38}Чи не ти єси Єгиптянин, що перед сими днями зробив бунт та вивів у пустиню чотири тисячі народу розбишацького?

\VS{39}Рече ж Павел: Я чоловік Жидовин Тарсийський, славного города Киликиї житель; прошу тебе, дозволь менї промовити до народу.

\VS{40}Як же дозволив, тодї Павел, ставши на сходах, махнув рукою до народу, й як настало велике мовчаннє, промовив Жидівською мовою, говорячи:




\par }\Chap{22}{\PP \VerseOne{1}Мужі брати й батьки, вислухайте тепер моє оправданнє перед вами.

\VS{2}Почувши ж, що Жидівською мовою говорив до них, ще більш утихомирились.)

\VS{3}І рече: Я справдї чоловік Жидовин, роджений у Тарсї Киликийському, зрощений же у сьому городї при ногах Гамалиїла, навчений добре отцївського закону, бувши ревнителем Бога, якож ви всї тепер.

\VS{4}Я сей путь гонив до смерти, вяжучи та віддаючи в темницї чоловіків і жінок;

\VS{5}яко ж і архиєрей засьвідкує менї, і вся старшина, від котрих і листи взявши до братів, ішов я в Дамаск, щоб звязавши привести у Єрусалим тих, що там були, щоб скарано їх.

\VS{6}Стало ся ж менї, як ішов я і наближавсь до Дамаску, о полуднї зразу осияло мене велике сьвітло з неба.

\VS{7}І впав я на землю, і почув голос, глаголючий менї:
{\WJ{Савле, Савле, чого мене гониш?}}

\VS{8}Я ж озвавсь: Хто єси, Господи? І рече до мене:
{\WJ{Я Ісус Назорей, котрого ти гониш.}}

\VS{9}Ті ж, що були зо мною, видїли сьвітло і полякались; голосу ж не чули, що глаголав менї.

\VS{10}Сказав же я: Що робити менї, Господи? Господь же рече до мене:
{\WJ{Уставши йди в Дамаск; а там скажеть ся тобі про все, що постановлено тобі робити.}}

\VS{11}Як же не бачив я від сяєва того сьвітла, то ведений за руку від тих, що були зо мною, увійшов я в Дамаск.

\VS{12}Ананїя ж, чоловік один побожний по закону, доброї слави у всїх тамешнїх Жидів,

\VS{13}прийшовши до мене і ставши, рече менї: Савле брате, прозри. І я тієї ж години побачив його.

\VS{14}Він же рече: Бог отцїв наших вибрав тебе розуміти волю Його, й видїти Праведника, й чути голос із уст Його.

\VS{15}Бо будеш сьвідком Йому перед усїма людьми у тому, що ти бачив і чув єси.

\VS{16}А тепер чого гаєш ся? уставши охрестись, та обмий гріхи твої, призвавши імя Господнє.

\VS{17}І сталось, як вернувсь я в Єрусалим та моливсь у церкві, то був у захопленню,

\VS{18}і видїв Його, глаголючого менї:
{\WJ{Поспіши та вийди боржій з Єрусалиму, бо не приймуть сьвідчення твого про мене.}}

\VS{19}А я сказав: Господи, вони знають, що я вкидав у темницї та бив по школах тих, що вірували в Тебе.

\VS{20}І як пролилась кров Стефана, сьвідка Твого, я сам стояв і похваляв убийство його, стережучи одежі убийцїв його.

\VS{21}І рече до мене:
{\WJ{Іди: бо я до поган далеко пішлю тебе.}}

\VS{22}Слухали ж його аж до сього слова, а тепер зняли голос свій, кажучи: Геть із землї такого! не жити йому.

\VS{23}Як же кричали вони та кидали одежу, та підкидали порохом на воздух,

\VS{24}звелїв тисячник вести його в замок, і казав бійкою допитуватись у него, щоб дознатись, чого так гукають на него.

\VS{25}Як же розтягнуто (вязано) його реміннєм, рече Павел до сотника стоячого: Хиба годить ся вам чоловіка Римлянина, та й несудженого, бити?

\VS{26}Почувши ж сотник, приступивши до тисячника, сповістив, говорячи: Дивись, що хочеш робити; чоловік бо сей Римлянин.

\VS{27}Прийшовши тисячник промовив до него: Скажи менї, чи Римлянин єси ти? Він же рече: Так.

\VS{28}І відказав тисячник: За велику суму здобув я се горожанство. Павел же рече: Я ж і родивсь (у йому).

\VS{29}Зараз тодї відступили від него ті, що мали в него допитуватись; і тисячник злякав ся, довідавшись, що се Римлянин, і що він його закував.

\VS{30}Назавтра ж, хотївши довідатись певно, за що винуватять його, зняв з него кайдани, і звелїв прийти архиєреям і всїй радї їх і, вивівши Павла, поставив перед ними.




\par }\Chap{23}{\PP \VerseOne{1}Поглянувши ж Павел пильно на раду рече: Мужі брати, я жив у всїй добрій совістї перед Богом до сього дня.

\VS{2}Архиєрей же Ананїя звелїв тим, що стояли перед ним, бити його в лице.

\VS{3}Тодї рече Павел до него: Бити ме тебе Бог, стїно побіляна; і ти сидиш, щоб судити мене по закону, а проти закону велиш мене бити?

\VS{4}Ті ж, що стояли, сказали: Ти архиєрея Божого злорічиш?

\VS{5}Рече ж Павел: Не знав я, брати, що се архиєрей: писано бо: Не казати меш лихого на князя народу твого.

\VS{6}Постерігши ж Павел, що одна часть (людей) Садукейська, а друга Фарисейська, покликнув у радї: Мужі брати! я Фарисей, син Фарисеїв; за надїю воскресення мертвих мене судять.

\VS{7}Як ж се промовив, постала незгода між Фарисеями та Садукеями; і роздїлилась громада.

\VS{8}Садукеї бо кажуть, що нема воскресення, нї ангела, нї духа, а Фарисеї визнають обох.

\VS{9}Постав же крик великий; і, вставши письменники части Фарисейської, змагались, говорячи: Нїчого лихого не знаходимо в чоловікові сему; коли ж дух промовив до него або ангел, то не воюймо з Богом.

\VS{10}І, як постала буча велика, тисячник, опасуючись, щоб вони не розірвали Павла, звелїв воїнам зійти, та, вхопивши його з посеред них, привести в замок.

\VS{11}Другої ж ночи став перед ним Господь і рече:
{\WJ{Бодрись, Павле; як бо ти сьвідкував про мене в Єрусалимі, так ти маєш і в Римі сьвідкувати.}}

\VS{12}Як же настав день, зложивши змову деякі з Жидів, заклялись, говорячи, що нї їсти муть, нї пити муть, доки не вбють Павла.

\VS{13}Було ж більш сорока, що сю клятьбу зробили.

\VS{14}Приступивши вони до архиєреїв та старших, казали: клятьбою поклялись ми нїчого не їсти, доки не вбємо Павла.

\VS{15}Тепер же ви дайте знати тисячникові й радї, щоб завтра вивів його до вас, нїби хочете розвідатись пильнїще про справу його; ми ж, поки ще він наближить ся, готові будемо вбити його.

\VS{16}Прочувши ж син сестри Павлової про їх задум на него, прийшовши і ввійшовши в замок, сказав Павлові.

\VS{17}Покликавши ж Павел одного з сотників, рече: Одведи хлопця сього до тисячника; має бо щось сказати йому.

\VS{18}Він же, взявши його, повів до тисячника, й каже: Вязник Павел, покликавши мене, просив привести до тебе сього хлопця; має бо щось сказати тобі.

\VS{19}Узявши ж його за руку тисячник, і відійшовши на самоту, питав його: Про що ти маєш звістити менї?

\VS{20}Він же каже, що Жиди змовились просити тебе, щоб завтра привів Павла до них у раду, наче б хотїли лучче розпитатись про него.

\VS{21}Ти ж не слухай їх: засїдаєть ся бо їх на него більш сорока чоловік, що закляли ся не їсти й не пити, доки не вбють його; і тепер готові вони, дожидаючи від тебе обіцянки.

\VS{22}Тисячник же відпустив хлопця, звелївши нїкому не казати, що се виявив єси передо мною.

\VS{23}І, покликавши двох із сотників, каже: Наготовте дві сотнї воїнів, щоб ішли в Кесарию, та сїмдесять комонників, та дві сотнї стрельцїв на третю годину ночи;

\VS{24}і скотину наготовити, щоб, посадивши Павла, одвели цїлого до старости Феликса.

\VS{25}Написав же й лист такого змісту:

\VS{26}Клавдий Лизия вельможному старостї Феликсові: радуй ся.

\VS{27}Чоловіка сего Жиди схопили і мали вбити; я ж, пристигши з військом, одняв його, довідавшись, що він Римлянин.

\VS{28}Хотївши ж довідатись про причину, за що обвинували його, увів його в раду їх,

\VS{29}і знайшов, що обвинували його про питання закону їх, та нїякої вини, достойної смерти або кайданів, нема в йому.

\VS{30}Як же сказано менї про зраду, що мала бути од Жидів на чоловіка сього, зараз післав я його до тебе, звелївши і винувателям його говорити перед тобою, що мають на него. Бувай здоров.

\VS{31}Воїни ж, як звелено їм, узявши Павла, повели в ночі в Антипатриду.

\VS{32}А назавтра, зоставивши комонників ійти з ним, вернулись у замок.

\VS{33}Вони ж, ввійшовши в Кесарию і оддавши лист старостї, поставили перед ним і Павла.

\VS{34}Прочитавши ж староста і спитавши, з якої він країни, та довідавшись, що з Киликиї,

\VS{35}слухати му тебе, каже, як прийдуть винувателї твої. І звелїв стерегти його в преториї Іродовій.




\par }\Chap{24}{\PP \VerseOne{1}По пяти ж днях прийшов архиєрей Ананїя з старшими і з речником, Тертилом якимся, і озвались вони перед старостою проти Павла.

\VS{2}Як же покликано його, почав винувати Тертил, говорячи: Дознаючи через тебе великого впокою і всякого добра, що стало ся народові сьому за твоїм дбаннєм,

\VS{3}завсїди і всюди приймаємо (се), вельможний Феликсе, з усякою дякою.

\VS{4}Та, щоб довго тобі не докучати, благаю вислухати нас у коротцї, твоєю ласкою.

\VS{5}Знайшли бо ми, що чоловік сей зараза, й зачинщик бучи між усїма Жидами по вселеннїй, і ватажок Назорейської єресї,

\VS{6}що й церкву зважив ся опоганити; ми його й узяли, й хотїли по нашому закону судити.

\VS{7}Пристигши ж Лизия тисячник, з великим насильством узяв його з наших рук,

\VS{8}звелївши винувателям його йти до тебе. Від него можеш сам, як схочеш, про все дознатись, за що ми винуємо його.

\VS{9}Пристали ж (на се) й Жиди, говорячи, що се так єсть.

\VS{10}Озвав ся Павел, як кивнув йому староста говорити: Знаючи від многих лїт тебе суддею народові сьому, тим раднїщ про себе відповідаю.

\VS{11}Ти можеш розвідатись, що не більш, як дванайцять днїв, відколи я прийшов поклонитись у Єрусалим.

\VS{12}Та й нї в церкві не знайшли мене, щоб я до кого промовляв, або робив усобицю в народї, нї по школах, нї в городї;

\VS{13}анї довести менї не можуть, у чому тепер винують мене.

\VS{14}Визнаю ж тобі се, що в сьому путю, котрий вони звуть єрессю, служу так отецькому Богу, віруючи всьому, що по закону і що в пророках написане,

\VS{15}маючи надїю в Бозї, чого й самі оцї сподївають ся, що має бути воскресеннє мертвих праведних і неправедних.

\VS{16}На те я й подвизаюсь, щоб мати по всяк час чисту совість перед Богом і людьми.

\VS{17}По многих же лїтах прийшов я зробити милостиню народові моєму та приноси.

\VS{18}У сьому знайшли мене очищеного в церкві, — анї з натовпом, анї з бучею, — деякі Жиди з Азиї,

\VS{19}котрим би треба перед тебе прийти й винувати, коли б що мали проти мене.

\VS{20}Або самі оцї нехай скажуть, чи знайшли в менї яку неправду, як стояв я перед радою,

\VS{21}окрім одного голосу сього, котрим покликнув, стоячи між ними, що за воскресеннє мертвих я суд приймаю сьогоднї од вас.

\VS{22}Вислухавши ж се Феликс, відослав їх, докладнїщ довідавшись про путь сей, говорячи: Як Лизия тисячник прийде, розберу вашу справу.

\VS{23}І звелїв сотникові стерегти Павла, й давати волю, і нїкому з його знакомих не забороняти послугувати або приходити до него.

\VS{24}По кількох же днях, прибувши Феликс із жінкою своєю Друзилою, Жидівкою, покликав Павла, і слухав його про віру в Христа.

\VS{25}Як же говорив він про правду і здержаннє, і про суд, що має бути, злякавшись Феликс, озвав ся: Тепер годї, іди; мавши час, покличу тебе.

\VS{26}До того ж сподївав ся, що й грошей здобуде від Павла, щоб випустив його, тим же й часто прикликаючи його, бесїдував з ним.

\VS{27}Як же скінчилось два роки, перемінив Феликса Порцій Фест, а Феликс хотячи угодити Жидам, оставив Павла закованого.




\par }\Chap{25}{\PP \VerseOne{1}Прибувши ж Фест у ту країну, по трох днях пійшов у Єрусалим з Кесариї.

\VS{2}І явились перед ним архиєреї та значні з Жидів проти Павла, й благали його,

\VS{3}просячи ласку в него, щоб післав його в Єрусалим, — змовившись, щоб його вбити на дорозї.

\VS{4}Фест же відказав, що Павла стережуть у Кесариї, і що він сам незабаром має пійти (туди).

\VS{5}Которі ж з між вас, каже, згідні в сьому, нехай ідуть зо мною, і коли що є в сьому чоловікові, нехай винують його.

\VS{6}І, пробувши у них більш десяти днїв, прибув у Кесарию; назавтра ж сївши на судищі, звелїв привести Павла.

\VS{7}Як же прийшов він, обступили (його) Жиди, що прийшли з Єрусалиму, приносячи на Павла многі і тяжкі вини, котрих не змогли довести.

\VS{8}А він відказав, що нї проти закону Жидівського, нї проти церкви, нї проти кесаря нїчого не провинив.

\VS{9}Фест же, хотївши Жидам угодити, озвавшись, каже Павлові: Хочеш іти в Єрусалим, і там судитись передо мною в сьому?

\VS{10}Рече ж Павел: Я стою перед судищем кесаревим; там маю суд приймати. Жидів нїчим не скривдив я, як і ти добре знаєш.

\VS{11}Коли я не прав і зробив що достойне смерти, не відмовляюсь і вмерти; коли ж нема в менї нїчого, чим мене сї винують, нїхто не може мене їм видати. Покликуюсь до кесаря.

\VS{12}Тодї Фест, поговоривши з радою, відказав: Ти покликуєш ся до кесаря, до кесаря й пійдеш.

\VS{13}Як же минуло днїв кілька, Агриппа цар та Верникия прибули в Кесарию витати Феста.

\VS{14}А як пробули тут многі днї, предложив Фест цареві Павлову справу, говорячи: Є (тут) один чоловік, оставлений вязнем од Феликса;

\VS{15}про него, як прибув я в Єрусалим, обявили архиєреї та старші Жидівські, допевняючись суду на него.

\VS{16}Відказав я їм, що се не Римський звичай, видавати кого на смерть перш, нїж обвинувачений мати ме винувателїв перед лицем, і дасть ся йому місце оборони від вини.

\VS{17}Як же зійшлись вони сюди, я, не роблячи жадної проволоки, сївши другого дня на судищі, звелїв привести чоловіка.

\VS{18}Обступивши його винувателї, нїякої вини не принесли, про які я думав,

\VS{19}були ж між ними деякі змагання про марновірство їх та про якогось Ісуса, що вмер, про котрого казав Павел, що Він живий.

\VS{20}Я ж, сумнїваючись про се змаганнє, сказав: коли хоче, нехай іде в Єрусалим і там судить ся про се.

\VS{21}Як же Павел покликнув ся, щоб його задержано до розсуду Августа, звелїв я держати його, доки одішлю до кесаря.

\VS{22}Агриппа ж каже до Феста: Хотїв би й я чоловіка сього послухати. Він же: Завтра, каже, чути меш його.

\VS{23}Назавтра ж, як прийшов Агриппа та Верникия з великою пихою та ввійшли в судову палату з тисячниками та городськими переднїми мужами, звелїв Фест привести Павла.

\VS{24}І каже Фест: Агриппо царю і всї мужі, що сидите з нами, гляньте на сього, про котрого все множество Жидів озвалось до мене в Єрусалимі, гукаючи, що не треба йому жити більш.

\VS{25}Я ж, зрозумівши, що нїчого достойного смерти він не зробив, а як і (сам) він покликнув ся до Августа, то й присудив я післати його.

\VS{26}Про него ж нїчого докладного писати панові не маю. Тим привів його перед вас, а особливо перед тебе, царю Агриппо, щоб зробивши розпит, мав що написати.

\VS{27}Нерозсудливо бо менї здаєть ся післати вязника, а яка вина на нему, не означити.




\par }\Chap{26}{\PP \VerseOne{1}Агриппа ж каже до Павла: Дозволяєть ся тобі за себе говорити. Тодї Павел відповів, простягши руку:

\VS{2}Про все, в чому винують мене Жиди, царю Агриппо, вважаю себе за щасливого, маючи відповідати сьогоднї перед тобою,

\VS{3}а й надто, що ти сьвідомий всїх звичаїв Жидівських і перепитів. Тим благаю тебе вислухати мене терпиливо.

\VS{4}Яке ж було життє моє з малку від почину між народом моїм у Єрусалимі, знають усї Жиди,

\VS{5}знаючи мене здавна (коли схочуть сьвідкувати), що жив я Фарисеєм по найдокональшій єресї нашої віри.

\VS{6}А тепер за надїю обітування, зробленого отцям нашим од Бога, стою на судї,

\VS{7}котрого дванайцять родів наших, без перестану день і ніч служачи, надїють ся дойти. За сю надїю, царю Агриппо, винуватять мене Жиди.

\VS{8}Що? невірним здаєть ся вам (се), що Бог воскрешає мертвих?

\VS{9}Менї справдї й самому здавалось, що проти імени Ісуса Назорея треба багато робити.

\VS{10}Що й робив я в Єрусалимі, і многих сьвятих замикав у темницї, прийнявши власть од архиєреїв, а як убивали їх, давав мій голос.

\VS{11}І по всїх школах часто караючи їх, примушував хулити; і превельми лютуючи на них, гонив їх навіть і в чужих городах.

\VS{12}І, в сих (мислях) ідучи в Дамаск з властю і наказом од архиєреїв,

\VS{13}ополуднї, царю, в дорозї видїв я з неба сьвітло над сяєво сонця, осиявше мене й тих, що йшли зо мною.

\VS{14}Як же всї ми попадали на землю, почув я голос, що глаголав до мене і промовив Єврейською мовою:
{\WJ{Савле, Савле, чого гониш мене? тяжко тобі проти рожна прати (перти).}}

\VS{15}Я ж сказав: Хто єси, Господи? Він же рече:
{\WJ{Я, Ісус, котрого ти гониш.}}

\VS{16}{\WJ{Та встань і стань на ноги твої; на се бо явивсь я тобі, щоб зробити тебе слугою і сьвідком того, що бачив єси, і що обявлю тобі,}}

\VS{17}{\WJ{вириваючи тебе від людей і від поган, до котрих тепер тебе посилаю,}}

\VS{18}{\WJ{відкрити очі їм, щоб обернулись від темряви до сьвітла і від власти сатаниної до Бога, щоб прийняли вони оставленнє гріхів і наслїддє між сьвятими вірою в мене.}}

\VS{19}Тим, царю Агриппо, не протививсь я небесному видїнню,

\VS{20}а найперш у Дамаску і в Єрусалимі і по всїй землї Юдейській та й поганам проповідував, щоб покаялись та обернулись до Бога, роблячи дїла, достойні покаяння.

\VS{21}За се Жиди, вхопивши мене в церкві, хотїли вбити.

\VS{22}Дізнавши ж помочи від Бога, аж до сего дня стою, сьвідкуючи малому й великому, нїчого иншого не говорячи, як що пророки глаголали, що має бути, і Мойсей:

\VS{23}що мусить пострадати Христос, а будучи первий з воскресення мертвих, має сьвітло проповідувати народові і поганам.

\VS{24}Як же він так відповів, сказав Фест голосом великим: Дурієш, Павле; великі науки до дурощів тебе приводять.

\VS{25}Він же рече: Не дурію, вельможний Фесте, а слова правди й розуму глаголю.

\VS{26}Знає бо про се цар, до котрого і промовляю вільно; певен бо я, що нїщо з сего перед ним не втаїлось; бо не в закутку се дїялось.

\VS{27}Віруєш, царю Агриппо, пророкам? Знаю, що віруєш.

\VS{28}Агриппа ж каже до Павла: О мало не вговорив єси мене бути Християнином.

\VS{29}Павел же рече: Бажав би я від Бога, щоб чи за малий чи за довгий (час) не тільки ти, та й усї, хто чує мене сьогоднї, стались такими, як я, окрім оцїх кайданів.

\VS{30}І, як промовив се, устав цар і ігемон і Вереникия і ті, що сидїли з ними,

\VS{31}і, одійшовши на бік, розмовляли між собою, говорячи, що нїчого смерти достойного не робить чоловік сей.

\VS{32}Агриппа ж каже Фестові: Можна було б випустити сего чоловіка, коли б не покликав ся до кесаря.




\par }\Chap{27}{\PP \VerseOne{1}Як же присуджено, щоб плисти нам в Італию, то передано Павла і деяких инших вязників сотникові, на ймя Юлию, Августової роти.

\VS{2}І, ввійшовши в корабель Адрамицький, маючи плисти попри місця Азийські, пустились ми з Аристархом Македонцем із Солуня, що був з нами.

\VS{3}А другого дня пристали в Сидонї. І обходив ся Юлий ласкаво з Павлом, і дозволив ходити до другів, щоб дізнати їх піклування.

\VS{4}А відчаливши звідтіля, поплили до Кипра; бо вітри були противні.

\VS{5}І, перепливши море, що проти Киликиї та Памфилиї, прибули в Мири Ликийські.

\VS{6}А там знайшовши сотник корабель Александрийський, що плив в Італию, посадив нас на него.

\VS{7}Многі ж днї помалу пливучи і ледві бувши проти Книда, тим що не допускав нас вітер, приплили ми під Крит проти Салмона,

\VS{8}і, ледві минувши його, прибули на врочище Гарна пристань, від котрого був близько город Ласей.

\VS{9}Як же доволї часу минуло й було вже непевне плаваннє, тим що вже й піст минув, то раяв Павел,

\VS{10}кажучи їм: Люде, я бачу, що з утратою і з великою шкодою, не тільки для тягару і для статку, та й для душ наших буде плаваннє.

\VS{11}Сотник же керманичові і властителеві корабля довіряв більш, нїж тому, що сказав Павел.

\VS{12}Як же пристань не була вигідна на зимуваннє, то більше їх давали раду пуститись ізвідтіля, чи не можна б як, добравшись до Финикиї, перезимувати в пристанї Крицькій, що лежить між вітром полуденнїм і західнїм.

\VS{13}Як же повіяв полуденній вітер, то, думаючи, що досягли свого заміру, знявшись поплили мимо Крита.

\VS{14}Та незабаром опісля настиг на них бурний вітер, званий Євроклидон.

\VS{15}Як же підхопило корабля і не можна було противитись вітрові, то віддались ми (хвилям) і носило нас.

\VS{16}На остров же якийсь набігши, званий Клавда, на силу здолїли удержати човна,

\VS{17}котрий стягнувши, усякого способу добирали, підвязуючи корабля; а боячись упасти в сирть (мілке місце), спустили парус, і так нас носило.

\VS{18}А що вельми буря нами кидала, то назавтра повикидали тягар.

\VS{19}А третього дня своїми руками надібє корабельне викидали.

\VS{20}Як же нї сонце, нї зорі не являлись многі днї, і налягала немала буря, то на останок і вся надїя віднялась, щоб спасти ся нам.

\VS{21}Як же довго не їли ми, то ставши Павел серед них, рече: Люде, треба було, послухавши мене, не відчалювати від Криту, (то) і не здобулись би такої втрати і шкоди.

\VS{22}А тепер благаю вас, бодріть ся; не буде бо погибелї нї одній душі з вас, окрім корабля.

\VS{23}Явив ся бо менї сієї ночи ангел Бога, до котрого я належу й котрому служу,

\VS{24}глаголючи: Не бійсь, Павле: ти мусиш стояти перед кесарем, і ось дарував тобі Бог усїх тих, що плинуть з тобою.

\VS{25}Тим бодріть ся, люде (добрі); вірую бо Богу, що так буде, як сказано менї.

\VS{26}Мусимо бо до острова якогось пристати.

\VS{27}Як же настала чотирнайцята ніч, що носило нас по Адриятицькому морю, коло півночи постерегли корабельники, що близько від них якась земля;

\VS{28}і, змірявши глибиню, знайшли двайцять сяжнїв; трохи ж відпливши і знов змірявши, знайшли сяжнїв пятнайцять.

\VS{29}І, опасуючись, щоб не набігти на гостре місце, кинули з демена (керми) чотири якори і дожидали дня.

\VS{30}Як же корабельники шукали втїкти з корабля, спускаючи човна на море, роблячи вид, нїби хочуть кинути якоря з носу,

\VS{31}сказав Павел сотникові й воїнам: Коли сї не зістануть ся на кораблї, то ви не можете спасти ся.

\VS{32}Тодї воїни пообтинали верівки в човна, та й дали йому впасти.

\VS{33}Як же почало днїти, благав Павел усїх прийняти їжи, говорячи: Сьогоднї чотирнайцятий день ви, ждучи, постите, нїчого не ївши.

\VS{34}Тим же благаю вас, прийміть їжи; воно бо для вашого спасення; нї в кого бо з вас і волос не впаде з голови.

\VS{35}Сказавши ж се і взявши хлїб, оддав Богу хвалу перед усїма, і переломивши почав їсти.

\VS{36}Тодї повеселїшали всї, і вони прийняли їжу.

\VS{37}Було ж нас у кораблї всїх двістї сїмдесять і шість душ.

\VS{38}А наситившись їжею, облегчили корабель, викидаючи пшеницю в море.

\VS{39}Як же настав день, не пізнали землї, загледїли ж затоку якусь, що мала беріг, до котрого нарадились, коли можна, причалити кораблем.

\VS{40}І, витягши якорі, пустились морем, порозвязувавши завязї деменові і піднявши парусок по вітру, прямували до берега.

\VS{41}Попавши ж на місце двоєморське, загрузили корабля; і перед, застрявши, був нерухомий, а зад розбивало силою филь.

\VS{42}Між воїнами ж стала рада, щоб вязників повбивати, щоб которий випливши, не втїк.

\VS{43}Сотник же, хотївши спасти Павла, заборонив їм що загадали, і звелїв, щоб ті, хто вміє плавати, перші скочили, і вийшли на землю,

\VS{44}а остальнї, — хто на дошках, а хто на чому з корабля. І сталось так, що всї спаслись на землю.




\par }\Chap{28}{\PP \VerseOne{1}Спасши ся ж довідались, що остров зветь ся Мелит.

\VS{2}Чужоземцї ж показали нам не мале милосердє: розложивши бо багаттє, прийняли всїх нас задля дощу, що йшов, і задля холоду.

\VS{3}Як же набрав Павел оберемок хворосту і положив на огнище, вибігши від жару гадина, почепилась на руцї в него.

\VS{4}Побачивши ж чужоземцї, що зьвірюка висїла з руки його, говорили між собою: Певно сей чоловік убийця, що спас ся з моря, та суд (богів) не дав йому жити.

\VS{5}Він же, струснувши гадюку в огонь, не дізнав нїякого лиха.

\VS{6}Вони ж дожидали, що він має опухнути або зараз упаде мертвий; як же довго дожидались і бачили, що нїякого лиха йому не сталось, перемінивши думки, казали, що се Бог.

\VS{7}Навкруги ж сього місця були землї першого на острові, на ймя Публия. Він, прийнявши нас, три днї поприятельськи гостив.

\VS{8}І сталось, що батько Публиїв лежав, болїючи на пропасницю та на живіт. Приступивши до него Павел, помоливсь і, положивши руки на него, сцїлив його.

\VS{9}Як се стало ся, то й инші на острові, що мали недуги, приходили та й сцїлялись.

\VS{10}Вони і великою честю пошанували нас, а як ми відпливали, надавали, чого нам треба (було).

\VS{11}По трох же місяцях одвезлись ми кораблем Александрийським, надписаним Диоскур, що зимував на острові,

\VS{12}і припливши в Сиракузу, пробули (там) три днї.

\VS{13}А звідтіля відпливши, прибули в Регию, і за один день, як настав полуденний вітер, прийшли другого дня в Путеоли,

\VS{14}де знайшовши братів, ублагані були від них перебути у них сїм день; і так прийшли в Рим.

\VS{15}Звідтіля, почувши брати про нас, повиходили назустріч нам аж до Апиєвого торгу та Трох Гостинниць. Побачивши їх Павел і подякувавши Богу, набрав ся сьмілости.

\VS{16}Як же прийшли ми в Рим, сотник передав вязників воїводї; Павлу ж дозволено жити окроме з воїном, що стеріг його.

\VS{17}Стало ся ж по трох днях, скликав Павел первих із Жидів, і, як посходились вони, рече до них: Мужі брати, нїчого не зробивши противного народові або звичаям отцївським, передан я, яко вязник, у руки Римлянам.

\VS{18}Розпитавши вони мене, хотїли випустити, бо нїякої вини смерти не було в менї.

\VS{19}Як же противились Жиди, був я змушений покликатись до кесаря, не яко би мав чим обвинувати нарід мій.

\VS{20}Тим же скликав я вас, щоб побачити вас та поговорити, бо за надїю Ізраїлеву залїзом сим оковано мене.

\VS{21}Вони ж промовили до него: Ми анї письма про тебе не одержували з Юдеї, анї прийшовши хто з братів, звістив або сказав про тебе що лихе.

\VS{22}Та бажаємо від тебе чути, що ти думаєш; бо про сю єресь відоме нам, що всюди противлять ся їй.

\VS{23}Призначивши ж йому день, поприходили до него в оселю многі, і викладував він їм, сьвідкуючи про царство Боже, і впевняючи їх про Ісуса й з закону Мойсеєвого й з пророків, од ранку до вечера.

\VS{24}І деякі увірували в слова його, а инші не увірували.

\VS{25}І, будучи в незгодї між собою, розійшлись, як промовив Павел одно слово: що добре промовив сьвятий Дух через Ісаїю пророка до батьків ваших,

\VS{26}глаголючи: Йди до людей сих та скажи: Слухом будете слухати, та й не зрозумієте, і дивлячись будете дивитись, та й не побачите:

\VS{27}бо серце сього народу затвердїло, й ушима тяжко чують, і очі свої позаплющували, щоб не видїли очима, і ушима не чули, і серцем не розуміли, і не навернулись, щоб я сцїлив їх.

\VS{28}Відоме ж нехай вам буде, що послане поганам спасеннє Боже вони чути муть.

\VS{29}І, як промовив сї слова, пійшли Жиди, маючи велике змаганнє між собою.

\VS{30}Пробував же Павел цїлих два роки в найнятій хатї своїй, і приймав усїх, хто приходив до него,

\VS{31}проповідуючи царство Боже і навчаючи про Господа Ісуса Христа з усією сьміливостю, без заборони.

\par }