\NormalFont\ShortTitle{2 Петра}

{\MT ДРУГЕ СОБОРНЕ ПОСЛАННЄ СЬВ. АПОСТОЛА

\par }{\MT ПЕТРА.



\par }\ChapOne{1}{\PP \VerseOne{1}Симон Петр, слуга і апостол Ісуса Христа, тим, що з нами однаку дорогу віру приняли по правдї Бога нашого і Спаса Ісуса Христа:

\VS{2}благодать вам і впокій нехай умножить ся в познанню Бога й Ісуса, Господа нашого.

\VS{3}Яко ж усе до життя і побожности дароване нам Божою силою Його, через познаннє Покликавшого нас славою і чеснотою (милостю),

\VS{4}чим найбільші і дорогі обітницї даровані нам, щоб через них були ви спільниками Божої природи, ухиляючись від тлїнного хотїння, що в сьвітї,

\VS{5}то доложіть до сього усе ваше стараннє, і подайте у вірі вашій чесноту, а в чеснотї розум,

\VS{6}а в розумі вдержаннє, а у вдержанню терпіннє, а в терпінню побожність,

\VS{7}а в побожностї братню любов, а в братній любові любов (для всїх).

\VS{8}Коли бо се буде у вас і умножить ся, то не оставить вас лїнивими, анї безплодними в познаннї Господа нашого Ісуса Христа.

\VS{9}У кого бо нема сього, той слїпий і коротко видющий, що забув на очищеннє давних своїх гріхів.

\VS{10}Тим то, брати, старайтесь більше утвердити ваше покликаннє і вибраннє; се бо роблячи, нїколи не спотикнетесь.

\VS{11}Так бо щедро дозволить ся вам вхід у вічнє царство Господа нашого і Спаса Ісуса Христа.

\VS{12}Тим і не занехую завсїди пригадувати вам сї речи, хоч ви й знаєте, і утверджені у сїй правдї.

\VS{13}Видить ся ж менї право, доки я у сїй оселї, розбуджувати вас у наповіданню;

\VS{14}знаючи, що скоро оставлю оселю мою, яко ж і Господь наш Ісус Христос обявив менї.

\VS{15}Старати му ся ж, щоб ви і всюди, по моєму розстанню, робили спомин сїх річей.

\VS{16}Не за байками бо, хитро придуманими, йдучи, обявили ми вам силу і прихід Господа нашого Ісуса Христа, а бувши самовидцями величчя Його.

\VS{17}Бо Він приняв від Бога Отця честь і славу, коли зійшов до Него од величньої слави такий голос: „Се Син мій любий, що я вподобав Його.‟

\VS{18}І сей голос чули ми, як сходив з неба, бувши з Ним на горі сьвятій.

\VS{19}Ще ж маємо певнїще слово пророче, і ви добре робите, вважаючи на него, як на сьвітильника, що сьвітить в темному місцї, аж день засияє, і денниця зійде в серцях ваших;

\VS{20}се найперш знаючи, що жадне книжне пророцтво не дїєть ся своїм розвязаннєм.

\VS{21}Бо нїколи із волї чоловіка не виповідано пророцтво, а від Духа сьвятого розбуджувані, промовляли сьвяті люде Божі.




\par }\Chap{2}{\PP \VerseOne{1}Були ж і лжепророки між людьми, як і між вами будуть лжеучителї, котрі введуть єресї погибелї, і відцуравшись викупившого їх Владики, приведуть на себе скору погибіль.

\VS{2}І многі підуть за їх погибіллю, котрі дорогу правди хулити муть;

\VS{3}і в зажерливостї придуманими словами вас підходити муть, для котрих суд з давнього часу не гаїть ся, і погибіль їх не дрімає.

\VS{4}Бо коли Бог ангелів, що згрішили, не пощадив, а кинув їх в окови пекольної темряви, і передав, щоб хоронено їх на суд;

\VS{5}і коли первого сьвіта не пощадив, а самовосьмого Ноя, проповідника правди, охоронив, повідь на сьвіт нечестивих допустивши;

\VS{6}і коли городи Содому й Гоморру засудив на руїну, обернувши в попіл, і поставивши, яко приклад для будучих безбожників,

\VS{7}а ізбавив праведного Лота, омерзенного розпустним життєм безбожників;

\VS{8}(живучи бо між ними праведник той, дивлячись і слухаючи про беззаконні дїла, день в день мучив праведну душу;)

\VS{9}то й знає Господь побожних з покуси вибавляти, неправедних же хоронити про судний день на муки, —

\VS{10}найбільше ж тих, що ходять в слїд за тїлом в нечистому хотїнню, і зневажають начальство; що сьміливі, самолюбні, не лякають ся хулити власть,

\VS{11}хоч ангели, кріпостю і силою більшими бувши, не приносять проти них перед Господа докоряючого суду.

\VS{12}Сї ж, як безсловесні зьвірі, природні, що родять ся на лови і забиттє, хулять, чого не розуміють, і в зотлїнню своїм загинуть,

\VS{13}і нагороду неправди приймуть. Солодкими вважають вони дочасні розкоші; вони — самий сором і беззаконнє, розкошують в обманьстві своїм, їдаючи з вами;

\VS{14}очі мають повні прелюбодїяння і неперестаючого гріха, надять душі неутверджені; серце в них навчене до зажерливости, се — дїти прокляття;

\VS{15}котрі, опустивши праву дорогу, заблудили, йдучи дорогою Валаама, сина Восорового, що полюбив неправедну нагороду,

\VS{16}тільки ж мав кару за своє беззаконнє, бо підяремник нїмий, проговоривши чоловічим голосом, остановив нерозум пророка.

\VS{17}Се жерела безводні, хмари, хуртовиною гонимі, котрим чорна темрява на віки захована.

\VS{18}Промовляючи бо великими і марними словами, принаджують хотїннєм тїла та розпустою тих, що ледво утїкли від живучих в блудї,

\VS{19}обіцяючи їм волю, самі бувши слуги зотлїння; хто бо ким подужаний, того він і невольник.

\VS{20}Коли бо, утїкши від нечистоти сьвіта через пізнаннє Господа і Спаса Ісуса Христа, однакож, знов замотавшись, бувають подужані, то останнє їх — гірше первого.

\VS{21}Лучче би їм було не пізнати дороги правди, як, пізнавши, одвернутись від переданої їм сьвятої заповіди.

\VS{22}Довело ся ж їм по правдивій приповістї: „Пес вертаєть ся до своєї блювотини‟, а „свиня, скупавшись, (іде) валятись у калюжу‟.




\par }\Chap{3}{\PP \VerseOne{1}Се вже, любі, друге пишу вам посланнє, в котрих, наповідаючи, збуджаю чисту думку вашу,

\VS{2}щоб згадали слова, проречені від сьвятих пророків, і заповідь від нас, яко апостолів Господа і Спаса,

\VS{3}се найперш знаючи, що прийдуть в останнї днї ругателї, ходящі по своєму хотїнню,

\VS{4}і скажуть: Де обітниця приходу Його? від коли бо батьки умирають, усе так само пробуває від почину створіння.

\VS{5}Не знають бо ті, що так хочуть, що небеса були з давнього часу, і земля із води, і в водї постала словом Божим,

\VS{6}длячого й тогдашнїй сьвіт водою затоплений, погиб;

\VS{7}нинїшні ж небеса і земля тим самим словом заховані, і на огонь зберегають ся про день суду й погибелї безбожних людей.

\VS{8}Тільки ж одно се нехай не буде перед вами тайне, любі, що один день у Господа, як тисяча лїт, а тисяча лїт, як один день.

\VS{9}Не гаїть ся Господь з обітницею, як се декотрі за гайку вважають; а довготерпить вам, не хотячи, щоб хто погиб, а щоб усї до покаяння прийшли.

\VS{10}Прийде ж день Господень, як злодїй в ночі; тодї небеса з шумом перейдуть, первотини ж, розпечені розтоплять ся, і земля і дїла на нїй погорять.

\VS{11}Коли ж се все зруйнуєть ся, то якими слїд вам бути в сьвятому життю і побожностї,

\VS{12}дожидаючи й бажаючи скорого приходу Божого дня, котрого небеса, палаючи, рунуть, і первотини, горючи, розтоплять ся?

\VS{13}Нових же небес і землї нової по обітницї дожидаємось, в котрих правда домує.

\VS{14}Тим то, любі, сього дожидаючи, старайтесь нескверними і чистими явитись перед Ним в упокою,

\VS{15}а довготерпіннє Господа нашого за спасеннє вважайте; яко ж і любий наш брат Павел по даній йому премудростї писав вам,

\VS{16}яко ж і в усїх листах, говорячи в них про сї речі; в котрих дещо тяжко зрозуміти, що неуки і неутверджені перекручують, як і инші писання, на свою власну погибіль.

\VS{17}Ви ж, любі, знаючи вперед, бережіть ся, щоб і вас не зведено блудом безбожників, і не відпали від свого утвердження;

\VS{18}а ростїть в благодатї і знанню Господа нашого і Спаса Ісуса Христа. Йому слава і тепер і по день віка. Амінь.

\par }